ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 
м. Київ

справа №811/1769/18
адміністративне провадження № К/990/11641/26 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлен-КД» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Кіровоградській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 (головуючий суддя - Дурасова Ю.В., судді: Божко Л.А., Лукманова О.М.)у справі №811/1769/18.

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Марлен-КД» (далі - ТОВ «Марлен-КД») звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі - ГУ ДПС у Кіровоградській області) від 21.03.2018 №00000061404, №00000071404, №00000081404, №0000901304 в частині накладення штрафу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 21.03.2018, яким ТОВ «Марлен-КД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 1535478,43 грн, застосовано штраф у сумі 1094724,29 грн і пеню 328225,93 грн, в частині накладення штрафу. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 21.03.2018, яким ТОВ «Марлен-КД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 2990015 грн і застосовано штраф у сумі 747504 грн, в частині грошового зобов`язання 169858,26 грн і штрафу 42464,56 грн. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 21.03.2018 ГУ ДПС у Кіровоградській області: №00000061404, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 2 990 015 грн і застосовано штрафну санкцію на суму 747 504 грн; №00000071404, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 2 353 460 грн і застосовано штрафну санкцію на суму 588 365 грн; №00000081404, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 787 730 грн за платежем податок на додану вартість; №0000901304, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 2 958 428,65 грн в частині нарахування штрафної санкції в розмірі 1 094 724,29 грн.

ГУ ДПС у Кіровоградській області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Підставою касаційного оскарження відповідач вказує пункти 1,4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, та вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, а також приписи статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», без урахування правових висновків щодо застосування вищевказаних правових приписів у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 804/588/17, від 30.06.2021 у справі № 804/1267/16, від 31.08.2021 у справі № 820/4373/16, від 02.12.2021 у справі № 809/1652/17, від 03.02.2022 у справі № 810/2827/18, від 15.04.2022 у справі № 826/3995/17, від 17.03.2025 у справі № 820/18496/14, від 19.09.2022 у справі № 640/19724/18, від 22.09.2022 у справі № 826/3895/18.

У поданій касаційній скарзі ГУ ДПС у Кіровоградській області посилається на те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою низку доказів, зокрема матеріалів перевірки та інших письмових доказів (листів Регіонального сервісного центру про відсутність зареєстрованих транспортних засобів у контрагентів), що надавалися відповідачем до матеріалів справи. В ході перевірки встановлено невідповідність між показниками, відображеними у поданих до контролюючого органу Балансах за 2016 рік та 9 місяців 2017 року і залишками основних засобів за даними бухгалтерського обліку відповідних періодів. Відповідно даних інтегрованих карток платника ТОВ «Марлен-КД» код ЄДРПОУ 39075031 за 2016 рік та 9-ть місяців 2017 року по коду платежу 11010100 податок на доходи фізичних осіб з заробітної плати на загальну суму 1535478,43 грн. відсутній.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Марлен-КД» зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Також позивачем було подано клопотання про закриття провадження, яке обґрунтоване тим, що підстави для відкриття касаційного провадження за скаргою ГУ ДПС у Кіровоградській області були відсутні.

У поданих запереченнях ГУ ДПС у Кіровоградській області вважає таке клопотання безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд касаційної інстанції вважає, що підстави для закриття касаційного провадження у цій справі відсутні, оскільки, як вбачається зі змісту ухвали Верховного Суду від 24.03.2026, підстави, з яких було відкрито касаційне провадження у цій справі, потребували ретельної перевірки Верховним Судом, що не могло бути здійснено на стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження, а тому клопотання ТОВ «Марлен-КД» задоволенню не підлягає.

Відповідачем також було подано письмові пояснення, які подібні за змістом до касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, в період з 18.12.2017 по 17.01.2018 ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Марлен-КД» стосовно дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.01.2014 по 30.09.2017.

За результатами перевірки відповідачем складено акт планової перевірки від 07.02.2018 №19/11-28-14-04/39075031, на який позивачем подано заперечення.

За результатами розгляду заперечень відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань, що стали предметом оскарження, поданих на акт документальної планової виїзної перевірки від 07.02.2018 №19/11-28-14-04/39075031.

За наслідками документальної позапланової виїзної перевірки відповідачем складено акт №39/11-28-14-04/39075031 від 16.03.2018, в якому, зокрема, відображено висновки про порушення позивачем:

підпункту 138.3.1 138.3. статті 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток, на загальну суму 6 228 163грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 163 688грн, за 1 кв. 2017 року у сумі 674943 грн., за 2 кв. 2017 року в сумі 3 869 428грн, за 3 кв. 2017 року в сумі 1 520 104грн.;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 353 460 грн., у т.ч.:

підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - утриманий, але неперерахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 1 535 478,43 грн та відповідно підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 нараховано пеню в сумі 328 225,93 грн.;

В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує на нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Фалькон-Агро», ТОВ «Спецагрокорм» та ТОВ «Агротрансатлантік», що підтверджується результатом аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, інформації з підсистеми «аналітична система» вкладки «Перегляд результатів співставлення» ІТС «Податковий блок», показників, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість за відповідні періоди, даних бухгалтерського обліку і первинних документів та податкової інформації щодо діяльності контрагентів. Відповідач вважає, що отримана податковим органом інформація доводить, що позивач не здійснював господарські операції з цими контрагентами (не відбулось постачання товару). Охоронні підприємства у відповідних журналах не фіксували в`їзд/виїзд на виробничу територію позивача транспортних засобів, які згідно товарно-транспортних накладних перевозили корм для тварин. Вважає, що частина товарно-транспортних накладних складені з порушеннями.

В ході перевірки встановлено невідповідність між показниками, відображеними у поданих до контролюючого органу Балансах за 2016 рік та 9 місяців 2017 року і залишками основних засобів за даними бухгалтерського обліку відповідних періодів. Відповідно наданих на перевірку ТОВ «Марлен-КД» код ЄДРПОУ 39075031 платіжних доручень на сплату ПДФО з заробітної плати за лютий 2017 року № 1578 від 07.03.2017 року на суму 149355,55 грн., та № 1579 від 07.03.2017 року на суму 30773,35 грн відсутні в інтегрованих картках ТОВ «Марлен-КД» код ЄДРПОУ 39075031 за вказані періоди, чим порушено вимоги пунктів 171.1, 171.2 статті 171, підпунктів 168.1.1, 168.1.2, пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки від 07.02.2018 №19/11-28-14-04/39075031 відповідачем 21.03.2018 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№00000061404, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 2 990 015 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 747 504 грн;

№00000071404, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 2 353 460 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 588 365 грн;

№00000081404, згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 787 730 грн;

№0000901304, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 2 958 428,65грн, в тому числі нараховано штрафну санкцію в розмірі 1 094 724,29 грн.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, у період, за який контролюючим органом проведено перевірку, позивачем здійснювалося вирощування та продаж живих свиней забійних та незабійних кондицій, у зв`язку з чим регулярно та у значних обсягах позивач здійснював закупівлю кормів для тварин.

Так, у період з грудня 2016 року по вересень 2017 року позивач здійснив закупівлю кормів у ТОВ «Фалькон-Агро», ТОВ «Спецагрокорм» та ТОВ «Агротрансатлантік».

Так, правовідносини між позивачем та вказаними контрагентами підтверджуються договорами на поставку товару, спеціалізаціями до договорів, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, журналом в`їзду/виїзду автомобілів рухом коштів по рахунку.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Марлен-КД» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Також позивачем було надано під час проведення перевірки , та долучено до матеріалів справи копії
договорів, копії видаткових накладних, копії товарно-транспортних накладних та інші первинні документи на підтвердження витрат на закупівлю товарно-матеріальних цінностей на суму 992 000,00 грн. Відповідачем не спростовано, що позивач дійсно здійснив витрати на придбання матеріальних цінностей (матеріали і малоцінні швидкозношувані предмети), та відобразив такі витрати в обліку.

Щодо посилань відповідача на недоліки при заповненні первинних документів, то колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанцій, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі видаткових та товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

На переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції також правомірно відхилив доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагентів з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагентів оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носять виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують це.

Крім того, твердження відповідача про те, що покупці позивача не мали необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності не підтверджено належними та допустимими доказами, ґрунтується виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірки контрагентів позивача та дослідження первинних документів.

Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення його контрагентів, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Верховними Судом сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених вище норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, вказала наступне.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо можливої протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 року №0000901304, згідно з яким відповідачем вказуючи про порушення пунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, застосовано штраф згідно пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що помилка, яку допустив позивач, складаючи платіжні доручення, не призвела до несвоєчасної сплати грошового зобов`язання.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №811/1769/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова