Справа № 504/2170/25 
Номер провадження 2/504/1221/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2026	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
судді Литвинюк А.В.
за участю секретаря судового засідання Данько Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - 
встановив:
29.05.2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказав, що ОСОБА_1 після смерті свого батька, ОСОБА_3 , не має можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права з огляду на відсутність правовстановлюючого документа, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
З урахуванням наведених обставин, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому, змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А. В.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 16.07.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 29.10.2025 року о 12:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2).
29.10.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Миронюк Марина Павлівна через канцелярію суду звернулася із заявою, в якій просила витребувати від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександри Микитівни (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 41, ІНФОРМАЦІЯ_3) належним чином посвідчену копію спадкової справи №32/2024, відкриту до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В підготовче судове засідання у справі, призначене на 29.10.2025 року о 12:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2) сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 29.10.2025 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександри Микитівни (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 41, ІНФОРМАЦІЯ_3) належним чином посвідчену копію спадкової справи №32/2024, відкриту до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 11 години 45 хвилин 27.01.2026 року.
07.11.2025 року на адресу суду надійшла відповідь приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександри Микитівни № 209/02-14 від 06.11.2025 року разом з матеріалами спадкової справи № 32/2024 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підготовче судове засідання у справі, призначене на 27.01.2026 року об 11:45 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), не відбувалось у зв`язку з відсутністю електропостачання та було відкладено на 10.03.2026 року о 15:30 годині.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 10.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті о 15:00 годині 06.04.2026 року в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2).
У судове засідання у справі, призначене на 06.04.2026 року о 15:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), що підтверджується матеріалами судової справи. 
Разом з тим, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області також надав суду заяву про розгляд справи без участі, повідомив про визнання заявленого цивільного позову в повному обсязі.
Суд вважає можливим здійснити розгляд справи, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 07.02.2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 50 років помер ОСОБА_3 , про що 07.02.2024 року складено відповідний актовий запис № 103.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
За приписами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Після смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на всі належні йому права та обов`язки, зокрема, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
Вказана земельна ділянка належала померлому ОСОБА_3 на підставі рішення Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області від 10.11.2021 року № 692-VIII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 , загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_3 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5610130112021 від 07.10.2021 року, наданого на заяву ОСОБА_3 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052 було зареєстровано 07.10.2021 року відділом №1 управління у Дубенському районі головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок,01.09.2021; ТОВ «ІНАГРО ГРУПП», ОСОБА_4 .
У відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, ОСОБА_3 . 
ОСОБА_1 у порядку та у строк, визначений цивільним законодавством України звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександри Микитівни із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_3 . Внаслідок чого 24.04.2024 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною було заведено спадкову справу № 32/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Відомостей щодо наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 матеріали спадкової справи № 32/2024 не містять.
24.04.2024 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною було надано ОСОБА_1 лист № 70/02-14 від 24.04.2024 року, в якому повідомлено про наявність розбіжностей у документах, що підтверджують родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, а саме: у свідоцтві про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області 13.01.2006 року прізвище, ім`я, по батькові батька зазначено як « ОСОБА_3 », згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24.04.2024 року, № 00044688581 у відомостях про батьків прізвище зазначене як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця серії НОМЕР_2 , виданому Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 07.02.2024 року, прізвище спадкодавця зазначено « ОСОБА_3 ».
З огляду на вказані розбіжності приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин.
В матеріалах справи міститься копія рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року у справі № 504/1984/24, яким задоволено заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) приходиться рідним сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, в матеріалах справи наявна копія ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.04.2025 року у справі № 504/1984/24, якою виправлено технічну описку у рішенні Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.12.2024 року, у справі № 504/1984/24 за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, а саме, не змінюючи суті судового рішення, у мотивувальній частині цього самого судового рішення, виключено невірно вказані слова: «Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для подальшого оформлення відмови від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 », та замість цих самих слів вирішено вважати написаними слова: «Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для подальшого оформлення прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 ». 
Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.
Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом представник позивача обґрунтовував позовні вимоги тим, що позивач після смерті свого батька не має можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права з огляду на відсутність правовстановлюючого документа, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
Так, зі змісту листа № 89/02-14, виданого 23.05.2025 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною, вбачається, що право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052, не було оформлено. У зв`язку з чим, приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для оформлення спадщини.
В матеріалах спадкової справи № 32/2024 міститься відповідь сектору №2 відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 29-15-0.1152-425/340-25 від 25.02.2025 року, зі змісту якої вбачається, що згідно наявних у секторі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів на території Комінтернівського (нині - Одеського) району та м. Южне Одеської області станом на 31.12.2012р. за гр. ОСОБА_3 відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності користування землею на території Комінтернівського (нині - Одеського) району Одеської області.
Також, у відповіді № 29-15-0.1152-425/340-25 від 25.02.2025 року повідомлено, що у зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» та відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та їх обтяжень». 3 01.01.2013 р. органи Держгеокадастру позбавлені повноважень щодо реєстрації права власності та користування земельною ділянкою.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п.п. 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Cвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 
Згідно пункту «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 9-10 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 
Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), викладено правові висновки, зі змісту яких вбачається, що згідно положень ЗК України, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Згідно зі ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 шляхом звернення до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини.
За життя спадкодавець ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052, здійснив державну реєстрацію вказаної земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номера, але не оформив право власності на неї. З огляду на що, спадкоємцю ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Спір з приводу поділу спадкового майна відсутній, проте позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому спадковим майном, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця, тому позивач позбавлений можливості зареєструвати успадковане нерухоме майно.
Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкове майно.
Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. 4, 11, 13, 76, 77, 78, 89, 128, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1261-1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 79-1, 81, 116, 121, 125, 126 Земельного кодексу України, суд -
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122755100:02:003:0052.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Доброславський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.