ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/1160/26 пров. № А/857/27338/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.,
Запотічного І. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Матуляк Я.П.) про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, постановлену в порядку письмового провадження 29 квітня 2026 року у справі №300/1160/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України Коломийської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 27.01.2026 за № 1, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України Коломийської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 27.01.2026 за № 1 про відмову позивачу в наданні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення та зобов`язання до вчинення дій з підстав неправомірної відмови в наданні грошової компенсації.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
28.04.2026 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вносити до виконавчого комітету Коломийської міської ради пропозиції, проекти рішень щодо скасування та/або внесення змін до рішення за №179 від 23.12.2025, а також заборони виконавчому комітету Коломийської міської ради виносити рішення про скасування та/або внесенні змін до рішення за №179 від 23.12.2025.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність оскаржуваного рішення може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті, а не ґрунтуватись на припущеннях. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року в апеляційному порядку, просить таку скасувати та постановити нову ухвалу якою задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та вжити заходів забезпечення позову, а саме заборонити Громадській комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Коломийської міської ради вносити до Виконавчого комітету Коломийської міської ради пропозиції, проєкти рішень щодо скасування та/або внесення змін до попереднього чинного рішення від 23 грудня 2025 року №179 «Про житлові питання» пункт 14: «взяти на квартирний облік за місцем проживання ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю мінімального розміру забезпечення житловою площею, сім`я з двох осіб, включивши до списку осіб, які користуються правом на позачергове забезпечення житлом, як особу з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи» та забороною Виконавчому комітету Коломийської міської ради виносити рішення про скасування та /або внесення змін до попереднього чинного рішення від 23 грудня 2025 року №179 «Про житлові питання» пункт 14: «взяти на квартирний облік за місцем проживання ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю мінімального розміру забезпечення житловою площею, сім`я з двох осіб, включивши до списку осіб, які користуються правом на позачергове забезпечення житлом, як особу з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни», та виносити , приймати, затверджувати рішення щодо зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 як особу з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за фактичних обставин цієї справи та враховуючи, що у сфері обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов Виконачий комітет місцевої ради затверджує не будь-які рішення, а лише про взяття та зняття з обліку – здійснення викликів на засідання Громадської комісії з житлових питань є достатньо обґрунтованим припущенням про недобросовісний намір схвалити пропозицію про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 як особу з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни. Таким чином Громадська комісія з житлових питань вчиняє дії, що безпосередньо стосуються предмета спору переданого на вирішення суду, та які спрямовані не лише на позбавлення позивача можливості реалізації права на житло у спосіб отримання грошової компенсації, а також на унеможливлення ефективного поновлення порушених прав, за захистом яких апелянт звернувся до суду.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що судове рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Так, згідно із частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.
Водночас, регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застосування заходів забезпечення позову є виключним процесуальним інструментом, який застосовується лише за наявності достатніх, належних та допустимих доказів існування реальної, а не гіпотетичної загрози порушення прав позивача до ухвалення рішення у справі.
Разом із тим, із матеріалів заяви убачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 73, 76 КАС України, які б підтверджували існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення судового рішення у справі.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що на час розгляду заяви про забезпечення позову відповідачем уже прийнято або вчинено дії щодо підготовлення до прийняття рішення про зняття позивача з квартирного обліку, а також і доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що сам по собі факт скликання засідання Громадської комісії з житлових питань або виклику особи на таке засідання не свідчить про прийняття рішення щодо зняття з квартирного обліку та не підтверджує існування реальної, безпосередньої та очевидної загрози порушення прав позивача до вирішення спору по суті.
Можливе настання негативних наслідків, на які посилається позивач, є лише припущенням та не підтверджене належними доказами, а отже не може бути беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, з врахуванням положень ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції доходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої, якою відмовлено в забезпечені позову у справі №300/1160/26.
Керуючись статтями 229, 241, 254, 308, 311, 316, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі №300/1160/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний