П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6515/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Савицька Н.В. 
09 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Савицької Н.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Томчука А.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Приватне підприємство "СВІТ-ХІМ" до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Приватне підприємство «СВІТ-ХІМ» звернулося до суду з позовом до Хмельницької митниці, і просить визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000041/2 від 24.02.2025; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що митна вартість товару була визначена за основним методом – за ціною договору (вартістю операції) згідно з контрактом із продавцем з КНР. Зазначає, що до митного оформлення подано документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Стверджує, що сумніви митного органу були зведені переважно до різниці рівня митної вартості із даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи / системи управління ризиками та припущень щодо неповноти транспортних витрат. Також, посилається на те, що митниця не навела належного обґрунтування неможливості застосування основного методу, неправомірно відмовилася визнавати довідку про транспортні витрати як належний доказ, безпідставно застосувала резервний метод.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ПП «СВІТ-ХІМ» та іноземним контрагентом укладено контракт купівлі-продажу товару № 2-24 від 19.02.2024, а також Додаткову угоду № 1 від 11.05.2024, якою, зокрема, передбачено, що умови та строки оплати визначаються безпосередньо в інвойсах до поставок, оплата – у доларах США.
Поставку здійснено за інвойсом № 2459 від 11.12.2024 на умовах EXW Qingdao, оплата – протягом 180 днів від дати інвойсу.
Для митного оформлення товару позивач подав митну декларацію ІМ40 № 25UA400040003887U0, у якій митну вартість визначив за основним методом – за ціною договору (вартість операції). Разом із митною декларацією подано, зокрема: контракт № 2-24 та Додаткову угоду № 1; інвойс № 2459; декларацію митної вартості (ДМВ) з додатковими аркушами, де по кожній товарній позиції розраховано митну вартість з урахуванням транспортних витрат до пункту пропуску «Ягодин – Дорогуськ»; договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1507 від 15.07.2024, заявку № 7, рахунок-фактуру № LS-4624881, акт наданих послуг, довідку про транспортні витрати; транспортні документи, зокрема коносамент та CMR-накладну № 455845; інші документи, зазначені у графі 44 митної декларації та в ДМВ.
24.02.2025 митниця надіслала декларанту повідомлення через АСМО «Інспектор» із вимогою надати додаткові документи відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, мотивуючи це: невідповідністю рівня митної вартості даним ЦБД/ЄАІС щодо аналогічних товарів; сумнівами щодо повноти транспортних витрат за умовами EXW; окремими зауваженнями до умов оплати.
У відповідь декларант письмово повідомив митницю про надання всіх наявних документів, які підтверджують митну вартість, та про відсутність інших документів.
24.02.2025 Хмельницька митниця ухвалила рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000041/2, яким: відмовила у визнанні митної вартості, визначеної декларантом за основним методом; визначила митну вартість за резервним методом (ст. 64 МК України) на підставі інформації з бази даних митних декларацій щодо інших поставок скляного посуду з КНР, оформлених різними декларантами; обґрунтувала коригування, зокрема, заниженим рівнем митної вартості порівняно з МД-аналогами, а також недоліками в підтвердженні транспортних витрат.
Того ж дня митниця оформила картку відмови № UA400040/2025/000106, в якій послалася на зазначене рішення про коригування митної вартості як на підставу для відмови у прийнятті митної декларації / митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю.
Не погоджуючись з таким рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ (далі - МК України) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно зі ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За приписами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.1 – 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно із ч.6 та 7 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями ч.2 та 3 ст.57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).
За приписами ч.8 ст.57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, у постанові від 09.06.2020 у справі № 1.380.2019.002044.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст.53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені ч.2 ст.53 МК України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності винесення оскаржуваних рішень, колегія суддів зважає на наступне.
Щодо твердження апелянта про те, що заявлений рівень митної вартості товару № 1,2,3,4 не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби, колегія суддів зазначає наступне.
У рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод, та відсутні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Згідно із п.2.1. Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 “Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору” посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
При цьому, у рішенні про коригування митної вартості, яке оскаржується жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо, а також докладної інформації та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні не зазначено.
Отже, в рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Не дано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов. Не вказані причини, з яких не був застосований основний метод визначення митної вартості, та чотири другорядні методи і чому обраний саме резервний метод визначення митної вартості. 
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі №808/454/18 та від 19.06.2018 у справі №826/6346/16.
Щодо твердження апелянта про те, що в поданих документах, що підтверджують вартість транспортування, не відображені витрати на транспортування товару з місця відвантаження до порту відправлення, а також не надано платіжні документи на оплату вартості транспортування, хоча відповідно до заявки передбачена 100 % передоплата, колегія суддів зазначає наступне.
З метою доставки товару згідно інвойсу №2459 від 11.12.2024 з Ningbo (Китай) до м. Хмельницький, позивач уклав договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 1507 від 15.07.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛАМАН ШИПІНГ”. 
На підтвердження понесених витрат на транспортування товару до митного кордону України, позивач надав до митного оформлення довідку про транспортні витрати №455845 від 18.02.2025 та рахунок-фактуру № LS-4624881 від 18.02.2025.
У зазначеній довідці чітко відображено повну вартість перевезення, яка охоплює увесь логістичний маршрут до митного кордону України, включаючи витрати на внутрішнє транспортування товару територією Китаю.
Верховний Суд в постановах від 31.05.2019 у справі №804/16533/14, від 07.07.2023 у справі №803/718/17 наголосив, що, якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що документи, подані позивачем, містять повну та достатню інформацію щодо витрат з місця відвантаження до порту відправлення, що повністю спростовує позицію митного органу.
Стосовно оплати вартості транспортування, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пунктом 4.1 Договору про транспортно-експедиторське обслуговування №1507 від 15.07.2024 р. визначено наступний порядок розрахунку “Оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом на підставі та відповідно до рахунку Експедитора шляхом 100 % передоплати до моменту надання послуг, та не пізніше банківського дня, у якому рахунок виставлявся до сплати.”.
Відповідно до Протоколу розбіжностей від 15.07.2024 р. до вказаного Договору, Сторонами погоджено умови п.4.1 Договору в наступній редакції - “Оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом на підставі та відповідно до рахунку Експедитора шляхом: оплати за фрахт – передоплата за 10 днів до прибуття судна до порту; в усіх інших випадках – оплата по факту розвантаження”.
Таким чином, умовами Договору про транспортно-експедиторське обслуговування №1507 від 15.07.2024 було передбачено, що оплата вартості транспортних послуг здійснюється після прибуття товару на склад вивантаження, у зв`язку з цим до митного оформлення не подавались документи на оплату вартості перевезення.
У пункті 1.2 Контракту №2-24 від 19.02.2025 року зазначається, що: “На кожну партію товару Покупець надає Постачальнику Замовлення, що направляється повідомленням факсимільним зв`язком та/або по електронній пошті”.
“Після підтвердження замовлення Постачальник формує та надсилає Покупці факсимільним зв`язком та/або по електронній пошті проформу-інвойс на замовлений Товар” (Пункт 1.4 Контракту).
Частина 2 ст.53 МК України містить перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.
Частиною 3 ст.53 МК України, визначено перелік додаткових документів, які надаються у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості та лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган повинен витребовувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №540/1918/20 від 22 липня 2021 року, постанові по справі №809/1884/16 від 20.02.2018 року
Заявка-замовлення у відповідності до вимог ч.2 ст.53 Митного кодексу України, не є обов`язковим документом, що підтверджує митну вартість товарів, яка визначається за основним методом за ціною договору.
Таким документом є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа. До документів для здійснення митного оформлення позивачем було долучено інвойси із зазначенням умов поставки та вартості товарів. Відтак, наявність чи відсутність замовлення жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару, поданого до митного оформлення.
Також, проформа-інвойс — за своєю правовою природою це попередній рахунок, що виписується або як пропозиція (оферта), або як рахунок на передоплату в рамках зовнішньоторговельної операцій, що передбачає попередні платежі.
Відмінність проформи інвойсу від інвойсу тільки в тому, що деякі дані, наприклад кількість одиниць може змінюватися в процесі узгодження замовлення.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, зокрема, рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Тобто, законодавцем альтернативно визначено документи, які мають бути подані декларантом до митного оформлення в залежності від умов проведення оплати.
Відмінності у назві “проформа-інвойс” та “інвойс” не змінюють суті документа. До того ж, така відмінність жодним чином не впливає на числові значення митної вартості, перевіряти які уповноважений митний орган.
Згідно п.3 ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, у тому числі: рахунок_фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу.
В даному випадку імпортований товар є об`єктом купівлі-продажу згідно представленого Позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту, відтак, подання проформа-інвойсу не є необхідним, оскільки митне оформлення здійснюється на підставі комерційного інвойсу (рахунку_фактури), який підтверджує фактичні умови зовнішньоекономічної операції та використовується для визначення митної вартості товару.
Суд зазначає, що відповідач при проведенні консультації під час митного оформлення товарів, не наводив конкретних причин, які викликають обґрунтовані сумніви при встановленні числових значень митної вартості та не зазначив переліку документів, які потрібні для усунення таких розбіжностей. Тому, поданий позивачем перелік документів при митному оформленні дозволяє встановити всі числові значення митної вартості та не містить розбіжностей в числових значеннях митної вартості.
Крім того, залучення до перевезення третіх осіб, з якими позивачем не укладено прямого договору перевезення, не суперечить умовам законодавства України. А здійснення перевезення товару особою, відмінною від тієї, з якою укладено договір, не впливає на митну вартість товару. Отже ніяких розбіжностей і протиріч у цьому немає.
Пункт 2.3. Контракту №2-24 від 19.02.2024 р. визначає, що “Ціна товару визначається на кожну партію та фіксується і Інвойсах, які становлять невід`ємну частину Контракту”.
Таким чином, інвойс є документом, що фіксує остаточну ціну товару за конкретною поставкою. Ця ціна може включати певні складові, передбачені пунктом 2.4 Контракту, зокрема витрати на упаковку, тару, маркування, завантаження та митне експортне оформлення.
Пунктом 3.1 прямо передбачено, що “Поставка товару здійснюється на умовах, що вказуються в Інвойсах на кожну партію товару, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів “Інкотермс”, що зазначенні в інвойсі. Місцем поставки Товару є фабрика/склад Постачальника”.
Інвойсом № 2459 від 11.12.2024 встановлено умови поставки - EXW Qingdao, що узгоджується із зазначеним у п.3.1. Контракту.
Умови поставки EXW (Ex-Work – франко завод) означають, що продавець зобов`язаний надати товар у розпорядження покупця на власних приміщеннях (заводі, складі тощо) без обов`язку щодо завантаження товару на транспорт покупця. Таким чином, витрати на завантаження в межах поставки за умовами EXW несе покупець, якщо інше прямо не передбачено угодою сторін.
Таким чином, пункт 2.4 визначає лише загальні умови формування ціни товару в межах рамкового договору, тоді як фактичні умови кожної конкретної партії товару, зокрема умови поставки, встановлюються та закріплюються у відповідному інвойсі згідно з пунктом 3.1 Контракту.
Визначеними інвойсом умови поставки - EXW не передбачали включення послуги завантаження до ціни товару, а витрати на завантаження несе покупець. 
Щодо витрат на вантажно-розвантажувальні роботи, то суд зазначає, що, з метою транспортування товару, позивачем було укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування №1507 від 15.07.2024 з ТОВ “ЛАМАН ШИПІНГ”.
Для підтвердження складової митної вартості - доставки товару до митного кордону України до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати №455845 від 18.02.2025.
У вищевказаній Довідці зазначається “У вартість транспортування входять вантажно_розвантажувальні роботи”, що свідчить про включення витрат на завантаження/розвантаження до складових митної вартості товару.
Щодо твердження апелянта про те, що подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначних частиною 10 статті 58 МКУ, числових значень складових митної вартості, а саме належним чином підтвердженої вартості перевезення та експедиційних послуг, транспортування на території Китаю, комісійної та брокерської винагороди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
При цьому вказано норма не встановлює конкретних вимог щодо виду таких документів. 
Враховуючи положення вказаної норми до митного оформлення було надано: - Заявка № 7 від 18.02.2025; - Рахунок-фактура № LS-4624881 від 18.02.2025; - Довідка про транспортні витрати № 455845 від 18.02.2025.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах розгляду справи №804/16553/14 у постанові від 31.05.2019 дійшов висновку, що у разі, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому інвойс, довідка про транспортно-експедиційні витрати, платіжні доручення та свіфт-платежі є допустимими доказами на підтвердження розміру витрат на перевезення товарів.
Суд зазначає, що жодних розбіжностей чи наявні ознаки підробки у документах, які підтверджують вартість транспортування, відповідачем не виявлено. Сумніви митного органу ґрунтуються виключно на припущеннях, та спростовуються поданими декларантом до митного оформлення документами, зокрема, рахунком-фактурою №LS-4631841 від 19.03.2025 та довідкою про транспортні витрати №458401 від 19.03.2025, наданими перевізником. 
Позивач отримує товар згідно з контрактом, який надавався для митного оформлення та не є посередницьким договором, а тому, не може передбачати брокерську (комісійну) винагороду посередника. При митному оформленні позивач для контракту використав кодування 4100 (розшифрування в митній декларації до графи 44). Продавцем товару виступає компанія “NINGBO HIGHTOP IMPORT & EXSPORT CO., LTD”, яка є продавцем товару згідно з контрактом та яка зазначена в розшифруванні до графи 2 митної декларації.
Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій" під кодом 4100 зазначається, що зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів.
Отже, вказане кодування зазначається саме тоді, коли застосовується договір купівлі-продажу товарів та не має місця застосування посередницьких договорів комісії чи брокерського договору.
Таким чином, в оскарженому рішенні відповідач навів формальні причини в обґрунтування неможливості застосування основного методу.
Такі загальні посилання на норми МК України зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості не є достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення № UA400000/2025/000041/2 від 24.02.2025 про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400040/2025/000106 від 24.02.2025 є протиправними і підлягають скасуванню.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Хмельницької митниці залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Савицька Н.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Томчук А.В.