ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 

м. Київ

cправа № 907/771/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О. О. - головуючий, Кондратова І. Д., Кролевець О. А., 
за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025
у складі колегії суддів: Якімець Г.Г. - головуючий, Бойко С.М., Бонк Т.Б.
у справі № 907/771/21
за позовом заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 1. Перечинської міської ради, 2. Державної екологічної інспекції у Закарпатській області
до товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат"
про стягнення 14 708 653,52 грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища,

за участю представників: 
від позивача-1: не з?явились,
від позивача-2: не з?явились,
від відповідача: Черкасова О.В.,
від прокуратури: Кравчук О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Перечинської міської ради та Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" про стягнення 14 708 653,52 грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Позов мотивовано тим, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження №42015070130000004 від 21.09.2015 за обвинуваченням головного фахівця з охорони навколишнього середовища Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239 та ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, встановлено, що через неналежне виконання окремими посадовими особами відповідача своїх посадових обов`язків допущено порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме, забруднення хімічними речовинами - фенолами - ґрунтів земельної ділянки площею 4,6707 га за адресою: вул. Ужанська (Червоноармійська), 25, м. Перечин, Закарпатська область.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.04.2025 у справі №907/771/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» до спеціального фонду місцевого бюджету Перечинської міської ради 14 708 653,52 грн - шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Здійснено розподіл судових витрат (судового збору).

Рішення суду мотивоване тим, що прокурором належними і допустимими доказами доведено всі визначені законом підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

При цьому, суд критично оцінив доводи відповідача про те, що відбір проб ґрунту виконувався державним інспектором екологічної інспекції у Закарпатській області в ході позапланового заходу державного нагляду (контролю), а не в рамках досудового розслідування кримінального провадження, з огляду на те, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і в якості доказів останнім долучено сукупність процесуальних документів, здобутих внаслідок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні (зокрема, копію акту відбору проб ґрунту від 07.06.2016, копію протоколу вимірювання показників складу та властивостей ґрунтів від 09.07.2016, копію висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 25.10.2019, копію розрахунку визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням земель, від 20.03.2020). Також судом зазначено, що з акта відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 вбачається, що фонова проба була відібрана на півночі від місця складування відходів, тобто з дотриманням вимог Нормативного документа. Крім цього, суд визнав необґрунтованими аргументи відповідача про те, що в силу відсутності обвинувального вироку у справі №304/1258/20, прокурор не довів фактичної вини ТДВ Перечинський ЛХК у заподіянні шкоди.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 рішення господарського суду Закарпатської області від 30 квітня 2025 року у справі №907/771/21 скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат (судового збору).

Апеляційний господарський суд, враховуючи численні недоліки доказів та беручи до уваги порушення екологічною інспекцією норм чинного законодавства при проведенні відповідних дій та складанні таких документів, зважаючи на те, що подані прокурором докази не є достатніми для покладення на відповідача відповідальності за змістом статті 1166 ЦК України, з урахуванням положень Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача збитків, завданих державі внаслідок забруднення земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства в сумі 14 708 653,52 грн.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 907/771/21, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі.

Скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

У скарзі зазначається, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме ст. ст. 13, 79, 86, ч. 5 ст. 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог.

За твердженням скаржника, висновки зроблені судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі в порушення принципів законності, рівності та змагальності сторін, а судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права (ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 56 Закону України «Про охорону земель», ст. ст. 157, 211 Земельного кодексу України, ст. ст. 49, 153 ГК України, ст. 1166 ЦК України), з порушенням вимог процесуального законодавства та загалом принципів здійснення правосуддя, якими є законність, всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи, рівність та змагальність сторін (ст. ст. 2, 11, 13, 73-74, 76-80, 86, 91, 236, 237, 238 ГПК України), застосувавши норми права без урахування висновків, викладених у постановах: Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 17.12.2019 у справі № 915/1456/15,від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, у постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц; Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц; Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17; Верховного Суду від 05.02.2020 у № 461/3675/17; Вищого господарського суду України від 02.09.2015 у справі № 927/1883/14, роз`ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.01.2001 № 025/744.

Також зазначено, що відхиляючи докази прокурора, надані на підтвердження факту наявності забруднення землі в межах даної справи, судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 920/1107/17. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі №907/771/21- без змін.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Товариство з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» з 29.11.2007 є орендарем земельної ділянки площею 4,6707 га, яка знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Червоноармійська, 25, за договором оренди землі № 420-321-AF07, зареєстрованим у ЗРФ ДП Центр ДЗК, 30.01.2008 за № 2123255100-0408070000003 та додатковою угодою про продовження терміну дії договору оренди від 18.01.2019.

Земельна ділянка передана в оренду відповідачу для обслуговування належних орендарю виробничих та допоміжних приміщень, здійснення виробничої діяльності. Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п.п.14, 15 Договору).

21.09.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис про подію із присвоєнням номера 42015070130000004 та виставленням кваліфікації за ч.1 ст.239 КК України.

Поряд з тим, згідно з актом позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 20.05.2016 щодо використання ТДВ «Перечинській ЛХК» земельної ділянки кадастровий номер 2123255100:01:003:0115, порушень не зафіксовано.

Ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.06.2016 у справі № 304/695/16-к задоволено клопотання старшого слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Сочки А.Я., погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури Стефанцовим А.М., про проведення огляду; надано дозвіл старшому слідчому СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за участі спеціалістів Екологічної інспекції в Закарпатській області на проведення огляду земельної ділянки кадастровий номер 2123255100:01:003:0115, яка зареєстрована за Перечинською міською радою за № 4878407 від 04 березня 2014 року та знаходиться у користуванні у ТДВ «Перечинський ЛХК «на підставі додаткової угоди, складеної на підставі рішення позачергової 11 сесії Перечинської міської ради 6 скликання від 16 грудня 2013 року №232, з можливістю у разі необхідності відібрання зразків ґрунту та вторинної сировини з місця видалення відходів, розташованого на вищевказаній земельній ділянці.

06.06.2016 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області видано наказ № 299 «Щодо проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТДВ «Перечинський ЛХК» яким направлено з 07 по 08.06.2016 для огляду земельної ділянки та взяття зразків ґрунту з земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ТДВ «Перечинський ЛХК» (м. Перечин, вул. Червоноармійська, 25), начальника відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області Павлишинця М.І., головного спеціаліста відділу інструментально-лабораторного контролю державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області Лехман К.М.

06.06.2016 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області видано направлення № 1503/02 для проведення з 07 по 08.06.2016 заходу державного нагляду з питань дотримання ТДВ «Перечинський ЛХК» вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підстава для здійснення перевірки зазначена ухвала слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.06.2016 у справі № 304/695/16-к.

07.06.2016 головним спеціалістом відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Закарпатській області Лехман К.М. у присутності начальника служби охорони праці ТДВ "Перечинський ЛХК" Полянського М.В. та старшого слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП Закарпатської області Сочки А.Я., з метою визначення вмісту забруднюючих речовин у пробах ґрунтів та на виконання наказу ДЕІ у Закарпатській області №299 від 06.06.2016, було виконано відбір проб ґрунтів на території ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" (м. Перечин, вул. Ужанська, 25), про що складено відповідний акт відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016.

Згідно з актом відбору проб ґрунтів № 07-06-16-1 від 07.06.2016, відбір проб проведено відповідно до вимог ГОСТ 17.4.3.01-83 Охорона природи. Ґрунти. Загальні вимоги до відбору проб; при відборі проб застосовано засіб вимірювальної техніки - рулетку вимірювальну Р20 УЗК, зв. №10082; проби упаковані в поліетиленові ємкості. Відбір здійснювався по периметру забрудненої ділянки місця складування відходів (площа обстеженої земельної ділянки 4,7 га) та на півночі від місця складування відходів (фонова проба) (площа обстеженої земельної ділянки 100 кв.м); глибина відбору 0,2 м.; проби доставлені для проведення вимірювань 07.06.2016.

Додатком до акту відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 є схема відібраних точок проб ґрунтів по периметру ділянки (том 1, арк. спр. 177).

Судом встановлено, що акт відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 підписаний як із боку його виконавця - Лехман К.М., так і з боку осіб, що були присутні під час відбору, в тому числі, представника відповідача - Полянського М.В.

07.06.2016 старшим слідчим СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП Закарпатської області Сочкою А.Я., у присутності понятих ОСОБА_4., ОСОБА_5., а також учасників огляду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складено протокол додаткового огляду земельної ділянки, в якому, зокрема, зазначено про відібрання по периметру останньої 5 точкових проб, які об`єднано в одну та поміщено в поліетиленову ємність.

07.06.2016 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області складено акт позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, яким зафіксовано, що в ході проведення візуального обстеження земельної ділянки площею 4,6707 встановлено, що ТДВ «Перечинській ЛХК» використовується земельна ділянка для розміщення тирси деревної, для подальшого використання її в технологічному процесі виробництва, як паливо для парового котла; при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) відібрані проби ґрунтів.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що акт перевірки дотримання природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 07.06.2016 не містить опису виявлених порушень природоохоронного законодавства та підписаний усіма учасниками перевірки (в тому числі, генеральним директором відповідача - Мальцевим Ю.В., а також начальником служби з охорони праці - Полянським М.В.) без будь-яких зауважень. 

09.06.2016 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області складено протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів № 07-06-16-1, у додатку до якого зазначено про наявність у першій пробі ґрунту фенолів летких у кількості 0,873 мг/кг та у другій пробі ґрунту ? 0,5 (0,157) мг/кг, при нормі - 0,157 мг/кг.

Також в матеріалах справи міститься висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 1631/1632 від 25.10.2019, згідно з яким: 1. Виходячи з наданих на експертизу матеріалів справи, можна зробити висновок, що ділянка площею 4,7 га, яка використовується ТДВ «Перечинський ЛХК», є забрудненою хімічними речовинами - фенолами; 2. досліджуване забруднення ґрунтів ділянки фенолами негативно впливає на навколишнє природне середовище і створює небезпеку для довкілля, а відтак, - життю і здоров`ю людей; 3. в даному випадку є порушення вимог природоохоронного законодавства, яке з технічної точки зору пов`язане з діяльністю відповідальних осіб з охорони навколишнього природного середовища ТДВ «Перечинський ЛХК».

Листом за вих. 1399/02 від 26.03.2020 Державна екологічна інспекція у Закарпатській області направила Слідчому управлінню Головного управління національної поліції в Закарпатській області розрахунок визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Згідно з розрахунком визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням земель площею 46707 м кв. на території м. Перечин за адресою: м. Перечин, вул. Червоноармійська, 25 (кадастровий номер 2123255100:01:003:0115), проведеним Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області у 2020 році, розмір шкоди становить 14 708 653,52 грн.

Також судом встановлено, що ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.05.2021 у справі № 304/1258/20 закрито кримінальне провадження № 42015070130000004 від 21.09.2015 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239 та ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У вересні 2021 року Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Перечинської міської ради та Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" 14 708 653,52 грн - шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Перечинської міської ради з даним позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та господарського суду апеляційної інстанції

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У справі, що переглядається, предметом позову є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно зі статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

В силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Статтею 56 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною першою статті 69 вказаного Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Статтею 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обов`язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди (збитків), мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.

За відсутності хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. 

При цьому господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Відмовляючи в задоволені позову апеляційний господарський суд виходив з того, що враховуючи численні недоліки доказів та беручи до уваги порушення екологічною інспекцією норм чинного законодавства при проведенні відповідних дій та складанні таких документів, зважаючи на те, що подані прокурором докази не є достатніми для покладення на відповідача відповідальності за змістом статті 1166 ЦК України, з урахуванням положень Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача збитків, завданих державі внаслідок забруднення земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства в сумі 14 708 653,52 грн.

Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними з огляду на таке.

Статтею 56 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною першою статті 69 вказаного Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні позову, зазначив, що ухвалою слідчого судді ані дозволу, ані зобов`язання на проведення позапланової перевірки слідчий суддя не надавав.

Як вбачається з встановлених судами обставин, ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.06.2016 у справі №304/695/16-к було надано дозвіл старшому слідчому за участю спеціалістів екологічної інспекції в Закарпатській області на проведення огляду земельної ділянки кадастровий номер 2123255100:01:003:0115, яка зареєстрована за Перечинською міською радою за № 4878407 від 04 березня 2014 року та знаходиться у користуванні у ТДВ «Перечинський ЛХК» на підставі додаткової угоди, складеної на підставі рішення позачергової 11 сесії Перечинської міської ради 6 скликання від 16 грудня 2013 року № 232, з можливістю у разі необхідності відібрання зразків ґрунту та вторинної сировини з місця видалення відходів, розташованого на вищевказаній земельній ділянці. 

На виконання вищевказаної ухвали суду уповноваженими особами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у межах досудового розслідування кримінального провадження №42015070130000004 від 21.09.2015 за обвинуваченням головного фахівця з охорони навколишнього середовища Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239 та ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, 07.06.2016 було відібрано проби ґрунтів на території ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" (м. Перечин, вул. Ужанська, 25), про що складено відповідний акт відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016.

Отже Верховний Суд звертає увагу, що в межах кримінального провадження було надано дозвіл на проведення огляду земельної ділянки з можливістю у разі необхідності відібрання зразків ґрунту та вторинної сировини з місця видалення відходів, розташованого на вищевказаній земельній ділянці. 

Саме на виконання ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.06.2016 №304/695/16-к інспекцією було, зокрема, відібрано проби ґрунтів, про що складено відповідний акт, який може підтверджувати, в сукупності з іншими доказами у справі, наявність шкоди, що помилково не було враховано апеляційним господарським судом.

Крім того, акт відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 підписаний як із боку його виконавця - Лехман К.М., так і з боку осіб, що були присутні під час відбору, в тому числі, представника відповідача - Полянського М.В.

Посилаючись на недоліки наданих прокурором доказів, апеляційний господарський суд, зокрема вказав, що зі схеми відібраних точок проб ґрунтів по периметру ділянки не можливо встановити де саме була відібрана фонова проба (в межах земельної ділянки чи поза її межами).

Натомість господарський суд першої інстанції встановив, що відбір проб проведено відповідно до вимог ГОСТ 17.4.3.01-83 "Охорона природи. Ґрунти. Загальні вимоги до відбору проб", при відборі проб застосовано засіб вимірювальної техніки - рулетку вимірювальну Р20 УЗК, зв. №10082, проби упаковані в поліетиленові ємності. Відповідно до акту відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 відбір здійснювався по периметру забрудненої ділянки місця складування відходів (площа обстеженої земельної ділянки - 4,7 га) та на півночі від місця складування відходів (фонова проба) (площа обстеженої земельної ділянки - 100 м2); глибина відбору - 0,2 м; проби доставлені для проведення вимірювань 07.06.2016. Додатком до акту відбору проб ґрунтів №07-06-16-1 від 07.06.2016 є схема відібраних точок проб ґрунтів по периметру ділянки (том 1, арк. спр. 177). 

Крім того, 07.06.2016 старшим слідчим СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП Закарпатської області Сочкою А.Я., у присутності понятих - ОСОБА_4., ОСОБА_5., а також учасників огляду - Полянського М.В., Лехман К.М. та Павлишинця М.І., складено протокол додаткового огляду земельної ділянки, в якому, зокрема, зазначено про відібрання по периметру останньої 5 точкових проб, які об`єднано в одну та поміщено в поліетиленову ємність.

В подальшому, уповноваженим представником Державної екологічної інспекції у Закарпатській області було складено протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №07-06-16-1 від 09.06.2016, в якому встановлено наявність у пробах ґрунту, відібраних на території ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат", фенолів летких та зазначено результати їх вимірювань.

Водночас у межах досудового розслідування кримінального провадження №42015070130000004 від 21.09.2015, згідно із постановою старшого слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, судовим експертом Львівського НДІСЕ Артишко М.В. було проведено судову інженерно-екологічну експертизу, за наслідками якої складено висновок №1631/1632 від 25.10.2019, де встановлено факт забруднення орендованої відповідачем земельної ділянки фенолами, що негативно впливає на навколишнє природне середовище і створює небезпеку для довкілля, а відтак, - життю і здоров`ю людей. Крім того, судовим експертом констатовано наявність порушення вимог природоохоронного законодавства, яке з технічної точки зору пов`язане з діяльністю відповідальних осіб з охорони навколишнього природного середовища ТДВ "Перечинський ЛХК".

Саме на підставі вищевказаного висновку експерта Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області проведено розрахунок визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням орендованої відповідачем земельної ділянки.

Апеляційний господарський суд виходив з того, що такий висновок експерта не може вважатися належним та достовірним доказом у цій справі.

Верховний Суд бере до уваги висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.

Частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку про те, що суд не позбавлений права призначити судову експертизу у справі з власної ініціативи, в порядку передбаченому статтею 99 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд вважав, що зі схеми відібраних точок проб ґрунтів по периметру ділянки не можливо встановити де саме була відібрана фонова проба (в межах земельної ділянки чи поза її межами), та мав сумніви щодо правильності наданого прокуратурою висновку експерта, складеного за результатами проведеної у межах досудового розслідування кримінального провадження експертизи, суд не був позбавлений можливості призначити судову експертизу у справі з власної ініціативи, в порядку передбаченому статтею 99 Господарського процесуального кодексу України.

Без з`ясування вказаних обставин, не можна дійти однозначного висновку про доведеність чи недоведеність наявності повного складу правопорушення.

Крім того, судом апеляційної інстанцій не надано оцінки аргументам прокуратури про те, що актами перевірок інспекції і в подальшому протягом 2016-2020 років фіксувались порушення законодавства зі сторони відповідача, про що прокуратура зазначала у відповіді на відзив (а. с.26 т. 2) та надавала відповідні докази.

Відтак, передчасними є висновки суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача збитків, завданих державі внаслідок забруднення земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Верховний Суд звертає увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За положеннями ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Так, відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак зазначене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

За ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, апеляційним судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини, які входили до предмету доказування у цій справі, належним чином не досліджено зібрані у справі докази щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, виходячи із предмета і підстав позову, не надано належну оцінку всім обставинам і доводам сторін по суті заявлених вимог. Таким чином оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Відтак, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які є визначальними і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 цього Кодексу.

За ч. 4 ст. 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 

З урахуванням викладеного, оскільки суд апеляційної інстанції припустився неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування постанови та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі №907/771/21 скасувати.

Справу №907/771/21 направити на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді І. Д. Кондратова

О. А. Кролевець