ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3902/26  Номер провадження 33/814/667/26	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І.  Доповідач ап. інст. Харлан Н. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Харлан Н.М., із секретарем судового засідання Писаренко К.С., з участю прокурора Баклана В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Соботника Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та захисника в його інтересах – адвоката Соботника Р.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого начальником відділення фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень на користь держави.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.

Згідно з постановою, начальник фінансового відділення (головний бухгалтер) військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в порушення приписів статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 47 КВК України, п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №597 від 17.04.2024 перебуваючи на території вказаної військової частини, що за адресою: АДРЕСА_1 , (точне місцезнаходження не зазначається з метою забезпечення безпеки), у період з 01.05.2024 по 19.02.2026 відрахування із суми додаткової грошової винагороди, військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (одноразового додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовця), передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на виконання вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 у справі № 243/7399/23, відносно ОСОБА_2 , в розмірі 20 відсотків, не здійснював та як наслідок в дохід держави не відраховано грошових коштів на загальну суму 294 043 гривень 90 копійок. За вказані дії передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулися ОСОБА_1 та захисник в його інтересах – адвокат Соботник Р.В.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову щодо нього скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд не взяв до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та в ньому відсутній належний опис об`єктивної сторони правопорушення та не встановлено суб`єктивну сторону правопорушення.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме на нього покладено обов`язок визначати джерело утримань або здійснювати такі утримання у спірному порядку.
Зазначає, що предметом розбіжностей є правова природа додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 та можливість здійснення з неї утримань на виконання вироку суду. Вказане питання не має однозначного нормативного врегулювання, що підтверджується, зокрема, зверненням командира військової частини до суду за роз`ясненням вироку та відмовою суду у наданні такого роз`яснення.
Вказує, що постанова суду містить істотні суперечності щодо фактичних обставин справи та у різних частинах рішення фігурують різні особи ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що унеможливлює встановлення конкретного суб`єкта правовідносин та свідчить про поверховий розгляд справи, у зв`язку з чим неможливо вважати доведеним сам факт вчинення правопорушення.
Звертає увагу на те, що у протоколі зазначено тривалий період правопорушення (майже два роки), однак не визначено ані момент його вчинення, ані характер (разове чи триваюче), ані момент виявлення, що унеможливлює застосування положень статті 38 КУпАП щодо строків притягнення до відповідальності та свідчить про невизначеність події правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник Соботник Р.В. просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення та/або за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що місцевий суд не з`ясував точну дату вчинення та виявлення адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , що свідчить про формальний підхід до розгляду справи та не встановлення всіх її значимих обставин; не з`ясовано конкретного кола службових обов`язків ОСОБА_1 , нібито невиконання чи неналежне виконання яких свідчило про недбале ставлення останнього до військової служби; не з`ясовано, що додаткова винагорода не входить до складу грошового забезпечення, що підтверджується, серед іншого, роз`ясненнями опублікованими на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України (надалі - МО України); не з`ясовано, що неврахування додаткової винагороди до складу грошового забезпечення ОСОБА_3 , з якого мало обраховуватися 20% в дохід держави, було цілеспрямованим, заснованим на нормах чинного законодавства та роз`ясненнях МО України рішенням Апелянта.
Зазначає, що приймаючи відповідне рішення, ОСОБА_1 не проявив байдужості чи несумлінності, а навпаки - системно проаналізувавши норми чинного законодавства дійшов логічного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зарахування додаткової винагороди, передбаченої ПКМУ № 168, до складу грошового забезпечення ОСОБА_3 для цілей здійснення подальших відрахувань.
Також вказує, що місцевий суд не встановив та не взяв до уваги, що додаткова винагорода, згідно з ПКМУ № 168 не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому не повинна була враховуватися ОСОБА_1 при обрахунку 20% від грошового забезпечення ОСОБА_3 , шо підлягала відрахуванню в дохід держави.
Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст оскаржуваної постанови було складено лише 27.04.2026 і лише 27.04.2026 апелянт зміг ознайомитись з мотивами оскаржуваної постанови.

Заслухавши виступ ОСОБА_1 та його захисника Соботника Р.В. на підтримку поданих апеляційних скарг та клопотання про поновлення строку, думку прокурора Баклана В.В., який вказав на відсутність підстав як для поновлення пропущеного строку так і для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши їм аналіз та оцінку, перевіривши доводи апеляційних скарг та клопотання про поновлення строку, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
При розгляді клопотання встановлено, що оскаржувана постанова була проголошена 24 квітня 2026 року, а згідно з розпискою (а.с. 81), ОСОБА_1 копію постанови отримав 28 квітня 2026 року.
Отже, ОСОБА_1 та його захисник могли ознайомитися із мотивами прийнятого рішення фактично після отримання постанови суду першої інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга захисником Соботником Р.В. подана 06 травня 2026 року, в межах 10-ти днів із моменту отримання копії оскаржуваної постанови – 28 квітня 2026 року, вважаю причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції поважною, а тому клопотання захисника Соботника Р.В. підлягає задоволенню.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Диспозиція частини 2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.
З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП досліджені обставини справи в їх сукупності та встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Таких висновків суд дійшов на підставі сукупних та взаємоузгоджених між собою доказів:
- протоколу про адміністративне правопорушення № 3/2026 від 11.03.2026;
- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №35 від 01.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 з 01.02.2024 приступив до виконання обов`язків за посадою начальника фінансового відділення (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 ;
- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 19.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 з 19.02.2024 приступив до виконання обов`язків за посадою начальника відділення фінансового забезпечення (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 ;
- копії вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2024, який набрав законної сили 01.03.2024, та яким солдата ОСОБА_3 суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України та призначив покарання у виді 2 років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 %;
- наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2024 № 597, яким прийнято до виконання вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 відносно військовослужбовця ОСОБА_3 , а пунктом 2 вказаного наказу визначено начальнику фінансового відділення (головному бухгалтеру) здійснювати відрахування із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави 20 % на відповідні реквізити;
- довідки №25/52/17-2604-2026 від 23.02.2026, за підписом начальника військової частини та начальника фінансового відділення, відповідно до якої за період з травня 2024 року по лютий 2026 року ОСОБА_3 було нараховано додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, на загальну суму 1473183 гривень, без урахування зборів та податків;
- інших долучених до справи доказів.
Аналізуючи наведені докази, вважаю доведеним той факт, що недбале ставлення до військової служби підполковника ОСОБА_1 виразилось у невжитті належних заходів, спрямованих на виконання вироку Слов`янського міскрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 у справі № 243/7399/23, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2024 № 597, в результаті якого державі було фактично нанесено матеріальну шкоду через не відрахування грошових коштів на загальну суму 294 043, 90 грн., що безпосередньо знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із недбалим ставленням до військової служби підполковника ОСОБА_1 .
В той же час, усупереч доводам ОСОБА_1 , в матеріалах справи містяться докази, згідно з якими він був відповідальний за виконання вироку Слов`янського міскрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 у справі № 243/7399/23, в частині відрахування із суми грошового забезпечення солдата ОСОБА_3 в дохід держави 20 %.
Так, згідно з витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 №35 від 01.02.2024 та №56 від 19.02.2026 , ОСОБА_1 виконував обов`язки за посадою начальника відділення фінансового забезпечення (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 .
За Функціональними обов`язками начальника фінансового відділення (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, він підпорядковується командиру частини і відповідає за фінансове забезпечення частини, а також зобов`язаний знати і правильно використовувати закони, постанови і розпорядження уряду України, накази та розпорядження командувача Національної гвардії України з фінансових питань, накази Державної фіскальної служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2024 № 597 покладено обов`язок на ОСОБА_1 , як начальника фінансового відділення (головного бухгалтера), здійснювати відрахування із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави 20 % на відповідні реквізити.
При цьому, є такими, що суперечать чинному законодавству ствердження апелянтів про те, що додаткова винагорода не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому не повинна була враховуватися при обрахунку 20 % від грошового забезпечення ОСОБА_3 , що підлягала відрахуванню в дохід держави.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 № 200, до складу грошового забезпечення військовослужбовців (крім курсантів вищих військових навчальних закладів із числа осіб, які не перебували на військовій службі перед зарахуванням на навчання) входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Як вбачається з довідки від 23.02.2026 № 25/52/17-2604-2026 ОСОБА_3 з травня 2024 року по лютий 2026 року відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 168 від 28.02.2022 була нарахована додаткова винагорода на загальну суму 1 473 183 грн., без урахування зборів та податків.
Відповідно до п. 17 Особливостей «Виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», затверджених Наказом МВС України від 01.09.2023 № 729 про «Деякі питання виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення військовослужбовців.
З наведеного слідує, що додаткова винагорода, яка була нарахована ОСОБА_3 , відноситься до грошового забезпечення військовослужбовців, з яких підлягали відрахуванню, на виконання вироку суду, в дохід держави 20 % на відповідні реквізити.
Отже, є слушними доводи прокурора про те, що позиція ОСОБА_1 щодо відсутності підстав віднесення зазначених виплат до грошового забезпечення військовослужбовців, є його оціночним судженням, яке грунтується на власному переконанні, а не на вимогах нормативно-правових актів, які ОСОБА_1 , в силу своїх функціональних обов`язків начальника фінансового відділення (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зобов`язаний знати. 
Даних про те, що за наявності сумнівів у застосуванні норм чинного законодавства, до ініціювання перевірки та складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 вживав заходів щодо усунення таких сумнівів, апеляційному суду не надано, а матеріали справи не містять. Що доводить недбалий характер вчинених дій.
Щодо часу вчинення адміністративного правопорушення, то слід звернути увагу, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є триваючим, а в даному випадку недбале ставлення до військової служби підполковником ОСОБА_1 тривало з травня 2024 року (початок відрахування за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави 20 % на відповідні реквізити) фактично до дня його виявлення у березні 2026 року. 
Враховуючи, що на момент винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (24.04.2026), строки, визначені у ст. 38 КУпАП, а саме 3 місяці з моменту виявлення адміністративного правопорушення, не закінчилися, підстав для закриття провадження у справі згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Слід зазначити, що момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.
У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).
В даному випадку, моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення слід вважати момент надання у березні 2026 року військовою частиною НОМЕР_1 на запит Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, копій матеріалів (вироку, довідки про здійснення відрахування та виплат, наказу командира частини, тощо), а також відібрання 11 березня 2026 року у ОСОБА_1 пояснень за фактом перевірки прокуратурою стану додержання службовими особами військових формувань вимог КУпАП та іншого законодавства при виконанні обов`язків військової служби.
З огляду на викладене, вважаю доведеним належним чином винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а тому підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Соботника Р.В. - захисника в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2026 року.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника в його інтересах – адвоката Соботника Р.В. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду       Н.М. Харлан