УХВАЛА

13 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/16835/19
адміністративне провадження № К/990/19535/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.С." звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просило визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 травня 2019 року № 00007321402 про зменшення розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток товариства на суму 41 741 730 грн за 2018 рік; визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 травня 2019 року № 00007331402 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість товариства на суму 2 674 085 грн за грудень 2018 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року позов задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." відмовити в повному обсязі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У поданій касаційній скарзі, скаржник, як підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає щодо епізоду застосування Головним управлінням ДПС у м. Києві формули для дисконтування заборгованості, що не визначена національним стандартом бухгалтерського обліку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині прийняті з порушенням норм матеріального права, а саме: неправильно застосовано підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 та підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 640/4003/19.
Щодо підстав касаційного оскарження по епізоду щодо безпідставного формування Товариством з обмеженою відповідальністю "А.В.С." податкового кредиту з урахуванням взаємовідносин з ТОВ «Канзас.ЮА», оскільки відносини із вказаним суб`єктом господарювання не мали реальних наслідків, наполягає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 44.1 статті 44, пункт 185.1 статті 185, пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України без урахування висновків Верховного Суду України від 27 червня 2017 року № 21-341а16 та Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 826/8114/15, однак подальше обґрунтування касаційної скарги не дає можливості встановити взаємозв`язок наведених доводів позивача до зазначеної підстави.
Суд звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому як правові позиції Верховного Суду, скаржник цитує абзаци, пов`язані або з відтворенням певних норм Податкового кодексу України, або ж певних недоліків, виявлених у конкретній судовій справі. Також міститься цитування загальних висновків Верховного Суду, пов`язаних із розглядом справ, предметом спору у яких є реальність господарських операцій. Решта доводів касаційної скарги зводиться до викладення обставин справи і цитування висновків Акта перевірки щодо контрагента позивача.
У цілому зі змісту касаційної скарги неможливо виокремити конкретної позиції скаржника щодо того, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, окрім як незгоди скаржника зі здійсненою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і наданих на їх підтвердження доказів. Загальні посилання на те, що судами попередніх інстанцій не враховані доводи контролюючого органу спростовуються змістом судових рішень, у яких надано їм відповідну правову оцінку.
Приведений скаржником огляд практики Верховного Суду не свідчить про те, що суди попередніх інстанцій не враховували вже усталені висновки у спорах цієї категорії. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, які саме документи мають силу первинних, а які обставини можуть свідчити про нереальність господарських операцій. Верховний Суд у своїх постановах послідовно дотримується позиції про обов`язок судів надавати оцінку обставинам та наданим на їх підтвердження доказами у їх сукупності.
З огляду на зміст судових рішень у цій справі, відсутні підстави вважати, що вони суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду, а підставою для задоволення позовних вимог став висновок, що сукупність встановлених обставин і досліджених доказів підтверджують реальність господарських операцій, відповідно, надані позивачем документи давали підстави для формування даних податкового обліку.
Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм, а тому сам факт наявності судових рішень якими у задоволенні позовних вимог платників податків було відмовлено не свідчить про застосування судами у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Водночас слід зауважити, що хоча скаржник і просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, вимоги касаційної скарги в частині скасування податкового повідомлення-рішення №0000501402 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 10 158 408,00 грн, не містять конкретних підстав, жодних доводів та обґрунтувань.
Скаржником також не враховано, що судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи враховано правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 та Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №К/9901/873/18, від 6 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17, від 28 квітня 2020 року у справі № 640/13685/19, та не доведено помилковість їх застосування.
Оформлення касаційної скарги відповідно до вимог норм КАС України в контексті викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень вимагає викладення чіткої правової позиції особи, яка звернулася із касаційною скаргою. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України процесуальний закон не вимагає приведення у касаційній скарзі усіх постанов Верховного Суду, у якій такий висновок викладено. Скаржник має зазначити висновок Верховного Суду (із зазначенням реквізитів відповідної постанови), викладений саме з питання застосування норм права, і обґрунтувати свою позицію, в чому саме полягає неправильне застосування його судами попередніх інстанцій. Висновки Верховного Суду, зроблені за результатом розгляду конкретної справи, або ж в частині оцінки одного із аргументів сторони в межах конкретної справи не є висновком Верховного Суду з питання застосування норм матеріального права.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження. 
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С." до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію цієї ухвали суду надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська