ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 р. 	Справа № 440/8023/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, повний текст складено 26.01.26 по справі № 440/8023/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області, у якій просить скасувати Рішення №5 від 11.04.2025 року заступника начальника Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області Оксани Мисик про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальником страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосовано до Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» ( код ЄДРПОУ 00374806) фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу у розмірі 288837,52 грн. (10%) та нарахування пені в розмірі 10 632 087,44 грн. за період з 20.11.2007 року по 13.02.2025 року (0,1 % від суми недоїмки та фінансових санкцій).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ", не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом не надано оцінки жодному аргументу позивача, судове рішення містить лише опис фактичних обставин проведення приватизації майнового комплексу позивачем та загальні норми, що регулюють питання сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідальність за порушення строків сплати. В обґрунтування посилається на те , що за органами Пенсійного фонду України, після набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 19.09.2020 у справі № 805/1452/16-а. Судом залишено поза увагою фактичні обставини, що свідчать про відсутність ознак заборгованості зі сплати страхових внесків, передбачених абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як таких що нараховані та/або не сплачені у період до 01 січня 2011 року. Також, вказує , що сплата страхових внесків здійснена не страхувальником – ДП «Лохвицький спиртовий комбінат», а покупцем єдиного майнового комплексу ТОВ "АГРО-СОНЦЕ", рішення про сплату страхових внесків базувалось на бажанні підприємства виконати зобов`язання перед Державним бюджетом України у рамках приватизації єдиного державного майнового комплексу на підставі норм законодавства щодо приватизації. У той же час сума нарахованих штрафних санкцій та пені в сумі 10 920 925,00 грн значно перевищує суму заборгованості по страхових внескам в розмірі 1 740 909,37 грн., вимоги про сплату якої не були направлені контролюючим органом до Фонду державного майна України чи до ДП «Лохвицький спиртовий комбінат» до проведення аукціону та визначення переможця в процесі приватизації. Вважає , що покладення фінансової відповідальності на правонаступника боржника є незаконним. Також, вважає , що пеня і штрафні санкції нараховані органом ПФУ і на періоди дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства ДП «Лохвицький спиртовий комбінат». Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/8023/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги "АГРО-СОНЦЕ" до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області в повному обсязі.
Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області подало відзив на апеляційну скаргу, заперечує проти апеляційної скарги, вважає , що Головним управлінням правомірно нараховані фінансові санкції та пеня у зв`язку із несвоєчасною сплатою самостійно нарахованих страхових внесків. Просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО-СОНЦЕ” залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року по справі № 440/8023/25 залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено , що наказом Фонду державного майна України від 23.03.2021 № 469 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 06.01.2021 № 5 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році (із змінами)" єдиний майновий комплекс державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” (код ЄДРПОУ 00374806, далі - ЄМК) включено до Переліку об`єктів приватизації.
Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 18.08.2021 № 893 прийнято рішення про приватизацію ЄМК шляхом продажу на аукціоні з умовами (https://www.spfu.gov.ua/ua/documents/presslist/to-privatization/16324.html; https://prozorro.sale/planning/UA-AR-P-2021-08-18-000002-1/).
В електронній торговій системі (Prozorro.Продажі) організатор аукціону 01.05.2024 оприлюднив інформаційне повідомлення про проведення електронного аукціону ID:- UA-20240429-01708 (адреса відкритого доступу: https://prozorro.sale/planning/JAS001-UA-20240429-01708/).
Відповідно до Додатку № 1 зазначеного інформаційного повідомлення майно ЄМК становить - виробничі та невиробничі будівлі та споруди, будівлі соціальної сфери, об`єкти інженерної інфраструктури, автотранспорт.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумський областях від 24.05.2024 № 427 “Про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” (код ЄДРПОУ 00374806), шляхом викупу” вирішено, зокрема:
- вважати таким, що не відбувся, оголошений на 23.05.2024 аукціон з умовами з продажу об`єкта малої приватизації - єдиний майновий комплекс державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” (код ЄДРПОУ 00374806);
- приватизувати шляхом викупу об`єкт приватизації безпосередньо покупцем – юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю “Агро-Сонце” (код ЄДРПОУ 41091712), яке єдине подало заявку на участь у аукціоні з продажу об`єкта приватизації, призначеному на 23.05.2024, за запропонованою ним ціною: 14014055,00 грн, без урахування ПДВ.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумський областях України від 24.05.2024 № 428 затверджено протокол про результати аукціону № SPE001-UA-20240501-22526 від 22.05.2024 року з продажу єдиного майнового комплексу державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” (код ЄДРПОУ 00374806).
Згідно з протоколом про результати електронного аукціону № SPE001-UA-20240501- 22526, який сформований 22.05.2024 та затверджений Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 24.05.2024 № 428, ТОВ "АГРО-СОНЦЕ" визнано переможцем електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу державного підприємства "Лохвицький спиртовий комбінат".
24.06.2024 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю “АГРО-СОНЦЕ” укладено Договір №9 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат”.
12.09.2024 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю “АГРО-СОНЦЕ” на виконання п. 4.1 Договору, був підписаний Акт №13 приймання- передачі об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” (код ЄДРПОУ 00374806), за адресою: Полтавська обл., Миргородський р-н, м. Заводське, вул. Озерна, 10.
Відповідно до п.3.1 Договору №9 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 24.06.2024 року Покупець є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП “Лохвицький спиртовий комбінат” відповідно до умов цього Договору та статті 28 Закону України “Про приватизацію державного і комунального майна” з дня засвідчення акта приймання – передачі Об`єкта приватизації від Продавця до Покупця, який підписується Сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності).
Відповідно до Довідки, виданої начальником Лохвицького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на примусовому виконанні, станом на 02.10.2024 року знаходиться 33 виконавчих провадження на загальну суму 2 910 595,78 грн. про стягнення з ДП “Лохвицький спиртовий комбінат” на користь органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.11.2024 року за вих. № 1600-0505-8/80927, за підписом заступника начальника Головного управління Оксани Мисик, заборгованість ДП “Лохвицький спиртовий комбінат” станом на 01.11.2024 року склала 2 957 589,48 грн. , у тому рахунку заборгованість по фактичних витратах на виплату та доставку пенсій, призначених особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах складала 1 216 680,11 грн. та заборгованість по страхових внесках на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 1 740 909,37 грн.
ТОВ “АГРО-СОНЦЕ” на виконання умов Договору №9 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 24.06.2024 року було сплачено до 13.02.2025 року заборгованість ДП “Лохвицький спиртовий комбінат” перед Пенсійним фондом України у розмірі 3 134 256,99 грн.
Рішенням №5 від 11.04.2025 року заступника начальника Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області Оксани Мисик про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальником страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, на підставі п.2 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органами Пенсійного фонду, застосувала до Державного підприємства “Лохвицький спиртовий комбінат” ( код ЄДРПОУ 00374806) фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу у розмірі 288837,52 грн. (10%) та нарахування пені в розмірі 10 632087,44 грн. за період з 20.11.2007 року по 13.02.2025 року (0,1 % від суми недоїмки та фінансових санкцій).
Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено строки сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно відповідачем правомірно прийнято рішення №5 від 11.04.2025 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закон № 1058-IV (у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.
Згідно із ч. 2, абз. 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно із ч. 2 ст. 106 Закону № 1058-IV (у редакції до 01.01.2011) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.
Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV у редакції, що діяла до 01 січня 2011 року, було передбачено застосування органами Пенсійного фонду України до страхувальників фінансових санкцій, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Із набранням чинності 01 січня 2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) наведена вище норма права із Закону № 1058-ІV була виключена.
Водночас, відповідно до положень абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.
Отже, після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2020 року у справі № 805/1452/16-а.
Відповідно до пп. 9.1 розд. 9 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 1 січня 2011 року.
Згідно з пп. 9.3 розд. 9 Інструкції №21-1 фінансові санкції за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування накладаються на страхувальника відповідно до частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року.
Так, відповідно до розрахунку штрафної санкції та пені до оскаржуваного рішення, нарахування сум штрафних санкцій здійснено , крім іншого, на внески, які нараховані за період з 20.11.2007 по 21.04.2008 та сплачені в період з 25.01.2008 по 29.09.2010, тобто на страхові внески ,які нараховані та сплачені до 01.01.2011.
Відповідно застосування відповідачем вимог частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року щодо застосування штрафних санкцій на страхові внески ,які нараховані та сплачені до 01.01.2011 є безпідставним, оскільки після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає , що відповідач безпідставно здійснив нарахування сум штрафних санкцій на внески, які нараховані за період з 20.11.2007 по 21.04.2008 та сплачені в період з 25.01.2008 по 29.09.2010, тобто на страхові внески ,які нараховані та сплачені до 01.01.2011.
Також, колегія суддів звертає увагу , що правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався статтею 19 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі – Закон № 2343-XII).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів – зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна (частина друга статті 19 Закону № 2343-XII).
Абзацами третім і четвертим частини третьої статті 19 Закону № 2343-XII встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
19.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22 грудня 2011 року №4212-VI (далі – Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.
Пунктом 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4212-VI доповнено згідно із Законом України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI) передбачено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в Законі № 2343-XII у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, регулювалися нормами статей 1 і 12.
Так, згідно з абзацом 24 статті 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів – це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Після 19 січня 2013 року правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався статтею 19 Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) й згідно з положеннями частин 1 та 2 цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів – зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами 3, 4 частини 3 статті 19 Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині 5 цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Висновок щодо строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного відповідно до статті 12 Закону № 2343-XII (у редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року), викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11.
Зокрема, за позицією Великої Палати Верховного Суду, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів з набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося.
Передбачена частиною четвертою статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не може застосовуватися безстроково, оскільки це буде суперечити самому визначенню поняття мораторій на задоволення вимог кредиторів, наведеному у статті 1 цього Закону.
Доцільність такого застосування статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, полягає в тому, що саме поняття мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведене в загальній частині Закону № 2343-ХІІ (статті 1 цього Закону), становить правову основу для застосування всіх інших норм цього Закону.
У зв`язку із зазначеним при застосуванні статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, обов`язковому врахуванню підлягає і стаття 1 цього Закону.
За такого правового регулювання спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах.
Аналогічний правовий висновок сформульовано також Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 2340/4157/18.
Так, з матеріалів справи вбачається , що 07.08.2006 року Господарським судом Полтавської області порушено провадження у справі про банкрутство № 18/311 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ДП "Лохвицький спиртовий комбінат". 
26.02.2013 року Господарським судом Полтавської області ухвалою припинено провадження у справі №18/311 та припинено дію мораторію. 
13.03.2014 року Господарським судом Полтавської області порушено провадження у справі про банкрутство № 917/204/14 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ДП "Лохвицький спиртовий комбінат". 
27.01.2015 року Господарським судом Полтавської області ухвалою припинено провадження у справі №917/204/14 та припинено дію мораторію. 
06.07.2015 року Господарським судом Полтавської області порушено провадження у справі про банкрутство № 917/1230/15 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ДП "Лохвицький спиртовий комбінат" .
04.06.2020 року припинено дію мораторію.
Отже, в період з 13.03.2014 року по 27.01.2015 року та за період з 06.07.2015 року по 04.06.2020 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів і за цей період позивач звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій, в тому числі від фінансових санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків.
Водночас у ході розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що спірним рішенням штраф та пеня були застосовані/нараховані на недоїмку, яка не охоплювалася мораторієм, тобто на поточні зобов`язання із сплати страхових внесків.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку , що ГУ ПФУ у Полтавській області не повинно було нараховувати штрафні санкції та пеню за період з 13.03.2014 року по 27.01.2015 року та за період з 06.07.2015 року по 04.06.2020 року.
Також, колегія суддів звертає увагу на те , що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №533-IX від 17.03.2020 доповнено розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI пунктами 9-10 - 9-12 (до яких надалі вносилися зміни Законами України від 30.03.2020 № 540-IX та від 13.05.2022 № 591-IX). 
Так, п. 9-11.1 розд. VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №2464-VI встановлено, що тимчасово штрафні санкції, визначені частиною 11 статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): - несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; - неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів); - несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів.
Відповідно до пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Отже, пеня у період з 01 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину не нараховується.
Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 480/5678/21, аналізуючи питання застосування у подібних правовідносинах пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, зазначив, що правове значення у контексті застосування цієї норми права має саме факт вчинення відповідного порушення, складом, якого, в даному випадку, є порушення строків сплати єдиного внеску (несвоєчасна сплата).
Суд касаційної інстанції у згаданій адміністративній справі прийшов до висновку, що в незалежності від того, що початок вчинення триваючих правопорушень припадав на періоди до початку дії мораторію, враховуючи вимоги пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску починаючи з 01.03.2020, проте за період до 01.03.2020 пеня підлягає нарахуванню.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).
Відповідно до розрахунку штрафної санкції та пені до оскаржуваного рішення, нарахування штрафної санкції та пені здійснено пенсійним фондом , крім іншого, на внески, які нараховані за період з 22.09.2008 по 20.12.2010 та сплачені 13.02.2025, за період з дати виникнення заборгованості по дату сплати такої.
Враховуючи наведене , колегія суддів вважає , що таке нарахування штрафної санкції та пені здійснено пенсійним фондом без урахування вимог пункту 9-11.1-9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI щодо відсутності підстав для нарахування пені в період дії мораторію протягом дії карантину починаючи з 01.03.2020 по 30.06.2023.
Означена підстава не заявлена в адміністративному позові, проте враховує сталу правову позицію Верховного Суду та його Великої Палати, відповідно до якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа № 587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа № 761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа № 904/5726/19) тощо, вказувала на дію принципу «jura novit curia» («Суд знає закони»), який полягає в тому, що:
1) суд знає право;
2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;
3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 26.02.2021 у справі № 802/1283/16-а та від 11.11.2019 по справі № 803/1672/16, у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.
При цьому, наданий розрахунок застосованої до позивача штрафної санкції та нарахованої пені містить відомості щодо дати нарахування страхових внесків, дати операції , розміру штрафної санкції, періоду нарахування пені та суму нарахованої пені.
Разом з тим, із наданого розрахунку не видається можливим достовірно виокремити суму нарахованих позивачу штрафних санкцій та пені за конкретні періоди, з огляду на відсутність даних щодо нарахованої пені в розрізі кожного періоду несплати страхових внесків як в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів так і в період дії мораторію протягом дії карантину та після цього періоду, та відповідно розмір нарахованої штрафної санкції.
На підставі вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку щодо скасування скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №5 від 11.04.2025 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальником страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосовано до Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» ( код ЄДРПОУ 00374806) фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу у розмірі 288837,52 грн. (10%) та нарахування пені в розмірі 10 632 087,44 грн. за період з 20.11.2007 року по 13.02.2025 року (0,1 % від суми недоїмки та фінансових санкцій).
Наведене не враховано судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення справи по суті.
Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані у даній постанові судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 24224,0 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 36336,0 грн.
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 24224,0 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 36336,0 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 по справі № 440/8023/25 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" задовольнити.
Скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №5 від 11.04.2025 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальником страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосовано до Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» ( код ЄДРПОУ 00374806) фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу у розмірі 288837,52 грн. (10%) та нарахування пені в розмірі 10 632 087,44 грн. за період з 20.11.2007 року по 13.02.2025 року (0,1 % від суми недоїмки та фінансових санкцій).
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОНЦЕ" (ЄДРПОУ 41091712) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 24224,0 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 36336,0 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927). 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий