ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду І. В. Ткача, Л. Ю. Кишакевича, Н. М. Мартинюк
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2026 року 
у справі № 990SCGC/54/25 (провадження № 11-476сап25)

Короткий зміст справи
Рішенням від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 Друга Дисциплінарна Палата Вищої ради правосуддя (далі - Друга ДП ВРП) притягнула суддю Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «б», «г» пункту 1, пунктами 3 та 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у виді тимчасового, строком на два місяці, відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань застосування норм Господарського процесуального кодексу України і суддівської етики та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

12 грудня 2024 року до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) (вх. № К- 5710/0/7- 24) надійшла скарга судді ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Р. Ю., від 11 грудня 2024 року із клопотанням про поновлення строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 про притягнення цієї судді до дисциплінарної відповідальності. 

ВРП ухвалою від 23 січня 2025 року № 114/0/15-25 відмовила в задоволенні зазначеного клопотання.

Не погодившись з такою ухвалою Ради, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кравця Р. Ю. 03 лютого 2025 року оскаржила її до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата).

Велика Палата постановою від 01 травня 2025 року № 990SCGC/2/25 скасувала ухвалу ВРП від 23 січня 2025 року № 114/0/15-25 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді».

Після скасування Великою Палатою ухвали ВРП від 23 січня 2025 року № 114/0/15- 25 Рада повторно розглянула клопотання судді ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 та ухвалою від 11 грудня 2025 року відмовила у задоволенні цього клопотання, залишивши скаргу на рішення дисциплінарного органу без розгляду.

22 грудня 2025 року ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Кравця Р. Ю., звернулася до Великої Палати зі скаргою на ухвалу ВРП від 11 грудня 2025 року № 2660/0/15-25 «Про залишення без розгляду та повернення скарги представника судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 про притягнення судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», у якій просила скасувати цю ухвалу з таких підстав.
Скаржниця наголошувала, що відмовляючи повторно у задоволенні клопотання про поновлення строку, ВРП не врахувала висновки Великої Палати, викладені у постанові від 01 травня 2025 року у справі № 990SCGC/2/25 і Рада повторно здійснила оцінку поважності причин пропуску строку на оскарження рішення дисциплінарного органу, застосувавши не передбачений законом підхід «поденного» аналізу, який фактично унеможливлює поновлення строку незалежно від реального змісту та характеру наведених причин.
Зауважувала, що повторна відмова у поновленні строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП не була необхідною та співмірною заявленій меті, оскільки Рада не проігнорувала протиправну бездіяльність її дисциплінарного органу, яка полягає у складанні повного тексту рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності після спливу строку для його оскарження, а також не направлення / невручення повного тексту такого рішення судді, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
ОСОБА_1 указувала, що наявність фундаментальних порушень, допущених Другою ДП ВРП при встановленні у діях судді дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «г» пункту 1, пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) є підставою для поновлення строку на оскарження рішення дисциплінарного органу;
Скаржниця вважала, що оскаржуване рішення ВРП підлягає скасуванню, оскільки ним повторно безпідставно їй відмовлено у доступі до суду, що, зважаючи на усталену практику як Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), так і Конституційного Суду України, є одним з основних складових права особи на такий доступ.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду
Велика Палата постановою від 09 червня 2026 року скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Кравця Р.Ю. залишила без задоволення, ухвалу ВРП від 11 грудня 2025 року № 2660/0/15-25 - без змін.
На обґрунтування прийнятого рішення Велика Палат оцінила оскаржуване рішення Ради на предмет того, чи належним чином Радою перевірені доводи судді ОСОБА_1 щодо наявності поважних причин для поновлення строку на звернення до ВРП зі скаргою на рішення її Дисциплінарної палати, у тому числі, чи оцінені такі доводи з урахуванням підходів, сформованих у практиці ЄСПЛ у питаннях поновлення строків.
Велика Палата, залишаючи без змін оскаржувану ухвалу ВРП, зазначила наступне.
Відмовляючи повторно у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 ВРП виходила з такого.
Оцінюючи поважність причин пропуску строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24, ВРП зазначала, що періоди тимчасової непрацездатності, підтверджені листками непрацездатності, а також періоди відпусток, підтверджені відповідними наказами голови Господарського суду Рівненської області, безумовно, є поважними причинами. Це пов`язано з необхідністю проходження лікування та відновлення судді ОСОБА_1 між такими періодами.
З цього Рада виснувала, що встановлені факти свідчать про наявність об`єктивних документально підтверджених причин, що перешкодили судді  ОСОБА_1 своєчасно подати скаргу на рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 у період її тимчасової непрацездатності та під час відпусток, які вона використовувала для відновлення після лікування.
Рада не заперечувала, що повідомила суддю про оскаржене рішення дисциплінарного органу з порушенням визначеного частиною десятою статті 50 Закону № 1798-VIII строку, але визнала, що при обчисленні строку подання скарги на рішення дисциплінарного органу врахувала дні, упродовж яких скаржниці вчасно не була надіслана копія оскарженого рішення, зазначивши, що вони не є днями пропуску строку без поважних причин і не є тим строком, недотримання якого має ставитися за провину скаржниці.
Водночас у клопотанні про поновлення строку на оскарження рішення не наведено обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення судді ОСОБА_1 та свідчили про існування реальних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання скарги до ВРП у періоди з 01 до 18 листопада 2024 року та з 21 листопада до 10 грудня 2024 року, що загалом становить 38 календарних днів.
Щодо твердження про неознайомлення працівниками апарату Господарського суду Рівненської області судді ОСОБА_1 у зазначений вище період з рішенням Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 ВРП зазначила, що такі обставини не можуть бути визнані виключними. Суддя як особа, притягнута до дисциплінарної відповідальності, мала реальну та об`єктивну можливість самостійно ознайомитися з відповідним рішенням у відкритому доступі. Рішення Другої ДП ВРП було оприлюднено на офіційному вебсайті ВРП 27 вересня 2024 року - у день його надсилання на офіційну електронну адресу Господарського суду Рівненської області.
Крім того, ВРП наголошує, що рішенням від 24 жовтня 2024 року № 3114/0/15-24, ухваленим на підставі подання Другої ДП ВРП, суддю Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя строком на два місяці, з позбавленням доплат до посадового окладу та обов`язковим направленням до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань застосування Господарського процесуального кодексу України і суддівської стики, з подальшим кваліфікаційним оцінюванням. Зазначеним рішенням також доручено Національній школі суддів України забезпечити проходження суддею відповідного курсу підвищення кваліфікації.
Далі Рада навела дії, які вчинялись після прийняття згаданого рішення задля направлення судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 для проходження курсу навчання для підвищення кваліфікації суддів, та видані для цього розпорядчі документи, які виклала в хронологічному порядку.
На переконання Ради, суддя ОСОБА_1 мала б з`ясувати, на виконання якого саме рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності ВРП ухвалила рішення про тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя, оскільки застосування цього заходу є похідним від рішення дисциплінарного органу і не може існувати незалежно від нього.
Зважаючи на викладене вище, Велика Палата дійшла висновку, що повторно розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 після скасування Великою Палатою ухвали ВРП від 23 січня 2025 року, Рада ретельно дослідила в хронологічному порядку усі обставини, що мають значення для вирішення питання поновлення строку на оскарження рішення її дисциплінарного органу, врахувала недоліки свого попереднього рішення, на які вказала Велика Палата в постанові від 01 травня 2025 року у справі № 990SCGC/2/25, та з посиланням на вимоги закону і з урахуванням установлених обставин, що мають значення для правильного вирішення зазначеного питання, дійшла обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження рішення її дисциплінарного органу. 
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. 

З наведеними висновками Великої Палати та прийнятим за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 рішенням не погоджуюся з огляду на таке.

Право на судовий захист передбачає, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та у визначених законом випадках - касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.

Практика ЄСПЛ послідовно відстоює позицію, відповідно до якої органи, які застосовують дисциплінарні стягнення до представників юридичних професій, кваліфікуються як «суди» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення з позовом щодо своїх прав або обов`язків до судів або трибуналів. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні Сторони створювати суди апеляційної чи касаційної інстанцій. Проте там, де існують такі суди, мають дотримуватися гарантії статті 6 Конвенції, наприклад, держава має гарантувати громадянам ефективне право на доступ до судів для вирішення спору щодо їхніх прав та обов`язків (пункт 6 рішення ЄСПЛ у справі «Мищишин проти України).

Отже, в розумінні статті 6 Конвенції ВРП та її дисциплінарні палати є самостійними органами, уповноваженими розглядати справи про дисциплінарні порушення суддів, виконуючи фактично функції суду. При цьому Дисциплінарна палата ВРП діє як суд першої інстанції, а безпосередньо Рада - як суд апеляційної інстанції. Велика Палата скаргу на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, розглядає за правилами касаційного провадження, встановленими КАС України (частина сьома статті 266 цього Кодексу).

Слід нагадати, що у правозастосовній діяльності право на справедливий суд та право на апеляційне оскарження судового рішення часто характеризують змістовим взаємозв`язком. Більше того, цей взаємозв`язок встановив на офіційному рівні і Конституційний Суд України, який визнав право на апеляційне оскарження складовою права кожного на судовий захист. У цьому аспекті Конституційний Суд України наголосив, що перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, а оскарження судових рішень в апеляційному порядку є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень [див. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини)].

У цьому випадку ВРП діє як орган, наділений повноваженнями судового контролю щодо прийнятих її Дисциплінарною палатою рішень про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, тому рішення ВРП повинне відповідати загальним вимогам до обґрунтованого судового рішення.

Законодавство, яке регулює порядок оскарження рішення Дисциплінарної палати ВРП, передбачає можливість поновлення строку на оскарження у випадку, якщо ВРП дійде висновку про те, що він був пропущений з поважних причин (частина друга статті 51 Закону № 1798-VIII). Закон не містить переліку обставин чи їх критеріїв, за якими такі обставини для поновлення строку можуть бути визнані поважними.

Можливість оскаржити рішення дисциплінарного органу по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому, що ВРП зобов`язана врахувати як орган, який відповідно до статті 1 Закону № 1798- VIII насамперед діє для забезпечення незалежності судової влади, у тому числі при вирішенні питання про поновлення строків на оскарження рішення дисциплінарного органу.

Вважаємо, що в оскаржуваній ухвалі ВРП не навела належного обґрунтування щодо відхилення доводів [у їх сукупності] судді ОСОБА_1 про пропуск строку на подання скарги на рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року з поважних причин з урахуванням пропорційності обмеження судді у праві на оскарження [яке за своїм змістом є апеляційним] рішення дисциплінарного органу, яке стосується права, захищеного статтею 8 Конвенції.

Не заперечуючи висновків ВРП про те, що суддя ОСОБА_1 знала про результат розгляду справи, проте зауважуємо, що скарга як дієвий механізм захисту порушеного права має містити належне правове обґрунтування позиції скаржника з урахуванням мотивів прийнятого рішення, а не формальну незгоду з рішенням дисциплінарного органу.

Можливість учасника справи реалізувати своє право на подання скарги має корелювати з обізнаністю цієї особи не з результатом розгляду справи, а з мотивами рішення дисциплінарного органу. Належне мотивування свого рішення дисциплінарним органом, функції якого подібні до функцій суду, є не лише запобіжником проти свавілля держави і елементом права на справедливий суд, але й також важливим засобом комунікації з учасниками справи, які, ознайомлюючись з текстом документа, можуть зрозуміти підґрунтя, на якому дисциплінарний орган побудував своє рішення.

Погоджуємось з позицією Ради про те, що, розуміючи зміст частини другої статті 51 Закону № 1798-VIII і те, що її положення пов`язують початок відліку десятиденного строку з днем ухвалення Дисциплінарною палатою рішення, учасник справи, який добросовісно використовує свої процесуальні права, має цікавитися ходом розгляду його справи.

Разом із тим, Рада так і не пояснила, з яким моментом повинна поєднуватися усвідомленість учасника справи про припинення Дисциплінарною палатою ВРП бездіяльності, що полягає у невиготовленні і ненаправленні учасникам справи повного тексту свого рішення.

Велика Палата вже наголошувала, що вручення рішення Дисциплінарної палати в той чи інший спосіб судді є процесуальним обов`язком ВРП. Оприлюднення повного тексту рішення ВРП на офіційному вебсайті не скасовує обов`язку ВРП вручити чи надіслати копію відповідного рішення у встановлений законом строк [подібні висновки відображені у пунктах 43, 44 постанови від 06 червня 2024 року у справі № 990SCGC/1/23 (провадження № 11-193сап23)].

ВРП також не пояснила легітимної мети суворого застосування нею закону за обставин, що виникли у цій справі, коли першою [щонайменше у часі] причиною пропуску строку на оскарження була бездіяльність ВРП щодо виготовлення і надіслання скаржниці у встановлений законом строк повного тексту рішення її Дисциплінарної палати.

Аргументи, викладені в оскаржуваному рішенні ВРП щодо недоведеності суддею ОСОБА_1 поважності пропуску строку на оскарження рішення Другої ДП ВРП від 11 вересня 2024 року, з якими погодилась і Велика Палата, ухвалюючи рішення у справі 990SCGC/54/25, на нашу думку не спростовують висновків щодо відсутності мотивів відхилення ВРП зазначених скаржницею обставин у їх сукупності, на що було наголошено в постанові Великої Палати від 01 травня 2025 року № 990SCGC/2/25, а також не враховують особливість обов`язку доказування в адміністративному судочинстві, позаяк згідно з абзацом першим статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи викладене, вважаємо, що є підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення ВРП від 11 грудня 2025 року № 2660/0/15-25 «Про залишення без розгляду та повернення скарги представника судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 вересня 2024 року № 2657/2дп/15-24 про притягнення судді Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Судді І. В. Ткач 

Л. Ю. Кишакевич 

Н. М. Мартинюк