ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 372/774/19
провадження № 61-15643св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області,
відповідачі: Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу та касаційну скаргу, -  ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у складі колегії суддів Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., Оніщука М. І., 

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У лютому 2019 року перший заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , в якому просив:
- визнати недійсним рішення 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання від 08 серпня 2017 року № 37.7-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 »;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37882477 від 01 листопада 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2014 га, кадастровий номер 3223185601:01:034:0058, що розташована в селі Красна Слобідка Обухівського району Київської області.

Позов обґрунтовано тим, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що 08 серпня 2017 року рішенням 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання № 37.7-VІІ від 08 серпня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 . 

За прийняття цього рішення голосувало 7 депутатів та сільський голова, та головою було оголошено, що рішення прийняте. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,2014 га. 

Але рішення сільської ради було прийнято неповноважною сесію, а саме меншістю із загального складу депутатів сільської ради. У зв`язку з цим прокурор просив позов задовольнити, визнати недійсним рішення сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій

Обухівський районний суд Київської області заочним рішенням від 10 жовтня 
2019 року позов задовольнив.

Визнав недійсним рішення 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання № 37.7-VІІ від 08 серпня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, ОСОБА_2».

Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37882477 від 01 листопада 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2014 га, кадастровий номер 3223185601:01:034:0058, що розташована в селі Красна Слобідка Обухівського району Київської області. Стягнув на користь прокуратури Київської області судові витрати з Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області у розмірі 3 842,00 грн. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що рішення № 37.7-VІІ від 08 серпня 2017 року, прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто з порушенням вимог статей 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 

Дійсним власником спірної земельної ділянки є саме територіальна громада села Красна Слобідка, тому орган місцевого самоврядування має право розпоряджатися майном територіальної громади лише в межах повноважень та виключно у спосіб, передбачений чинними нормативно-правовими актами. Водночас прийняття рішень органом місцевого самоврядування в порушення норм закону не може вважатися вираженням волі територіальної громади.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 у лютому 2023 року подала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 09 лютого 2023 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Кулініченка Г. В. про перегляд заочного рішення визнав неподаною та повернув її заявнику.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 у квітні 2023 року подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 12 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., про перегляд заочного рішення визнав неподаною та повернув її заявниці.

Київський апеляційний суд постановою від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., задовольнив. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року скасував, справу направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 02 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи та отримав копію заочного рішення особисто ще 12 серпня 
2021 року. ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення спору. 

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., повернув заявниці. Повернув ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 1 200,00 грн.

Ухвалу апеляційний суд мотивував тим, що стадія судового процесу у цій справі завершена ухваленням заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, за життя не оскарженим відповідачем ОСОБА_1 , тому правонаступництво щодо ОСОБА_1 не може бути застосоване відповідно до вимог частини першої статті 55 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 оскаржила її в касаційному порядку. 

Верховний Суд постановою від 05 червня 2024 року (провадження № 61-18585св23) касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив, ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасував, справу передав до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд вказав, що відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулося правонаступництво. Таким чином, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах. Верховний Суд зауважив, що ухвалою від 12 грудня 2023 року суд апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України повернув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кулініченка Г. В. на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, що призвело до порушення правил процесуального правонаступництва.

Київський апеляційний суд протокольною ухвалою від 26 вересня 2024 року відмовив у залученні до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана її представником адвокатом Кулініченком Г. В., має розглядатися не як апеляційна скарга спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , а як апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

Київський апеляційний суд ухвалою від 26 вересня 2024 року, яка оскаржена в касаційному порядку, закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року в справі за позовом першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності. 

Суд апеляційної інстанції мотивував ухвалу тим, що оскаржуваним заочним рішенням не вирішувалися питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , та зазначив, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , оскільки відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 , а тому вона не є правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, в якій просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку із порушенням норм процесуального права, а справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, закриваючи провадження у справі, у порушення вимог статті 417 ЦПК України не виконав вказівки суду касаційної інстанції щодо встановлення та залучення до розгляду справи спадкоємців (правонаступників) відповідача, чим позбавив спадкоємців померлого права на участь у судовому засіданні для захисту своїх прав. 

Також при постановленні оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 299/2690/20 (провадження № 61-5024св22) та від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16-ц (провадження № 61-17489св20). 

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 17 березня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 

Верховний Суд ухвалою від 11 лютого 2026 року справу призначив до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії, Карпенко С. О., Синельников Є. В., Фаловська І. М., Шипович В. В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі: головуючий - Синельников Є. В., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Шипович В. В.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Обухівський районний суд Київської області заочним рішенням від 10 жовтня 2019 року позов прокурора задовольнив. Визнав недійсним рішення 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання № 37.7-VІІ від 08 серпня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, ОСОБА_1 ». Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37882477 від 01 листопада 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2014 га, кадастровий номер 3223185601:01:034:0058, що розташована в селі Красна Слобідка Обухівського району Київської області. Стягнув на користь прокуратури Київської області судові витрати з Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області у розмірі 3 842,00 грн. 

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 у лютому 2023 року подала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції. Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 09 лютого 2023 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Кулініченка Г. В. про перегляд заочного рішення визнав неподаною та повернув її заявнику.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 у квітні 2023 року подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 12 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., про перегляд заочного рішення визнав неподаною та повернув її заявниці.

Київський апеляційний суд постановою від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., задовольнив. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року скасував, справу направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 02 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., повернув заявниці. Повернув ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 1 200,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 оскаржила її в касаційному порядку. Верховний Суд постановою від 05 червня 2024 року (провадження № 61-18585св23) касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив, ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасував, справу передав до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Київський апеляційний суд протокольною ухвалою від 26 вересня 2024 року відмовив у залученні до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана її представником адвокатом Кулініченком Г. В., має розглядатися не як апеляційна скарга спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , а як апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення не відповідає з огляду на таке. 

Під час нового апеляційного розгляду Київський апеляційний суд протокольною ухвалою від 26 вересня 2024 року відмовив у залученні до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником Кулініченком Г. В. , має розглядатися не як апеляційна скарга спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , а як апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі.

Постановляючи протокольну ухвалу про відмову у залученні до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ухвалу про закриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , відмовившись від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 , а тому заявниця не є правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Київський апеляційний суд ухвалою від 26 вересня 2024 року, яка оскаржена в касаційному порядку, закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Г. В., на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року у цій справі. 

Колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду. 

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. 

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує.

Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Таким чином, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах. 

Такі висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року, ухваленій у цій справі (провадження № 61-18585св23). 

У цій справі апеляційний суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємців ОСОБА_1 10 січня 2023 року було повідомлено щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки у порядку спадкування за законом, оскільки таке право власності було припинено заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року.
Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року.

Під час нового апеляційного розгляду у цій справі суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_2 не є правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , оскільки вона відмовилася від прийняття спадщини на підставі відповідної заяви від 30 травня 2022 року. 

У статтях 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 

У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 

За частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Отже, суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено (постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3826/18, провадження № 61-6026св19; від 01 березня 2023 року у справі справа № 444/2314/17, провадження № 61-17980св21). 

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що часом відкриття спадщини після ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час відкриття спадщини ОСОБА_2 була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_1 (том 2, а. с. 179). Заяву про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_2 подала 30 травня 2022 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Таким чином, у цій справі, постановляючи протокольну ухвалу про відмову у залученні до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , а також постановляючи оскаржену ухвалу про закриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції на наведене вище уваги не звернув та не врахував, що заявниця станом на момент відкриття спадщини була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем та не реалізувала своє суб`єктивне цивільне право на відмову від прийняття спадщини в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України, оскільки відмовилася від спадщини поза межами визначеного шестимісячного законом строку. 

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем ОСОБА_1 , є передчасним. 

Крім того, такий висновок апеляційного суду мав наслідком і помилковий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 не як правонаступника ОСОБА_1 (згідно з доводами апеляційної скарги), а як особи, яка не брала участі у розгляді цієї справи, що не відповідає вимогам процесуального закону. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За вимогами частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а протокольна ухвала Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року та ухвала Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Кулініченко Геннадій Володимирович , задовольнити.

Протокольну ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Є. В. Синельников	
		
Судді	О. М. Осіян	
		
	Н. Ю. Сакара	
		
	В. В. Сердюк	
		
	В. В. Шипович