Справа № 761/43095/21
Провадження №1-кп/761/397/2026
В И Р О К 
іменем України

26 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 
прокурора       ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
ОСОБА_11 
захисника       ОСОБА_12 
обвинуваченого      ОСОБА_13 
потерпілої       ОСОБА_14 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12021105120000565, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2021 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12 лютого 2025 року Оболонським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_13 спільно із невстановленою слідством особою 15.09.2021 року приблизно о 21 год. 45 хв., перебуваючи у вагоні електропотягу на станції метро «Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, помітили поруч із собою раніше невідому громадянку, як у подальшому встановлено ОСОБА_14 , яка через плече тримала сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки IPhone XR, IMEI: НОМЕР_1 . У цей час у ОСОБА_13 та невстановленої слідством особи виник спільний злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.
Так, ОСОБА_13 спільно із невстановленою слідством особою, 15.09.2021 приблизно о 21 год. 45 хв., реалізуючи спільний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у вагоні електропотягу на станції метро «Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен» у м. Києві направились у бік потерпілої ОСОБА_14 .
Керуючись виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 наблизився впритул до потерпілої ОСОБА_14 та переконавшись у тому, що за його злочинними діями та злочинними діями його невстановленого досудовим розслідуванням спільника ніхто не спостерігає, своєю лівою рукою таємно, повторно викрав із сумки, яку потерпіла ОСОБА_14 тримала через плече, мобільний телефон марки IPhone XR, IMEI: НОМЕР_1 , спричинивши при цьому матеріальну шкоду останній, яка могла становити 19645 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_13 спільно із невстановленою слідством особою з викраденим майном покинули місце скоєння злочину, в результаті чого розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не визнав та, будучи безпосередньо допитаним у судовому засіданні, пояснив, що сів до вагону метрополітену на станції «Контрактова площа» та прямував у напрямку станції «Майдан Незалежності». На зазначеній станції до нього підійшла дівчина та запитала, чи не викрадав він її мобільний телефон. На вказане запитання він відповів заперечно та, на підтвердження своїх слів, добровільно відкрив і показав вміст своєї сумки, у якій мобільного телефону потерпілої не було. Крім того, зазначив, що не намагався втекти чи уникнути спілкування з дівчиною, а навпаки пропонував звернутися до працівників поліції для з`ясування обставин.
Відповідно до частини 2 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Водночас у статті 62 Конституції України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Відповідно до частини 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. 
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення прокурор послався на показання потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 , які були допитані безпосередньо у судовому засіданні.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 повідомила, що ввечері 15.09.2021 року перебувала разом із подругами у вагоні електропотягу метро, де, окрім них, знаходилась велика кількість пасажирів. На одній із зупинок до вагону зайшов ОСОБА_13 та пройшов повз неї. Після цього вона помітила, що її сумка була перекручена, у зв`язку з чим вона поправила її, однак одразу не звернула уваги на можливу відсутність речей. Згодом вона виявила зникнення мобільного телефону марки «iPhone XR», який знаходився в сумці. Після цього до неї підійшли подруги, і з`ясувалося, що їхні сумки також були відкриті, однак всередині них не знаходилося цінних речей, які могли б бути предметом викрадення. У зв`язку з цим потерпіла запідозрила у можливому викраденні телефону чоловіка, який, на її думку, поводився підозріло, а саме ОСОБА_13 , та підійшла до нього. Однак ОСОБА_13 заперечив свою причетність до викрадення телефону, відкрив та показав вміст своєї сумки, у якій її мобільного телефону виявлено не було. При цьому вона припускає можливість того, що ОСОБА_13 , нахилившись убік, передав телефон іншій особі. У подальшому, після прибуття на станцію метро «Площа Льва Толстого», потерпіла викликала працівників поліції.
При цьому потерпіла у судовому засіданні впізнала ОСОБА_13 як особу, яку бачила у вагоні метро та яка, на її думку, поводилася підозріло. Однак, потерпіла прямо вказала, що особисто не бачила моменту викрадення її мобільного телефону, не бачила, хто саме діставав телефон із її сумки, а також не бачила мобільний телефон у руках ОСОБА_13 та його передачі іншій особі. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що приблизно о 21 годині 30 хвилин 15.09.2021 року вона разом із подругами, серед яких була потерпіла ОСОБА_14 , перебувала у вагоні метрополітену та прямувала у напрямку станції метро «Площа Льва Толстого». Окрім них, у вагоні знаходилась велика кількість пасажирів. На одній із зупинок вони помітили, що разом із натовпом до вагону зайшов чоловік худорлявої тілобудови, високого зросту, приблизно 1,90 м, віком близько 40 років, з видимими пошкодженнями на руках, який, на її думку, поводився підозріло та розштовхував людей у вагоні. Вони припустили, що останній намагається пройти ближче до поручня. Ближче до станції метро «Майдан Незалежності» вона та її подруги помітили, що їхні сумки були відкриті. У цей момент ОСОБА_14 повідомила про зникнення з її сумки мобільного телефону марки «iPhone XR». Після цього вони підійшли до чоловіка, який раніше привернув їхню увагу своєю поведінкою, та запитали його про можливу причетність до викрадення телефону. На що чоловік заперечив свою причетність до зникнення телефону та відкрив свою сумку, у якій мобільного телефону ОСОБА_14 виявлено не було. Разом із тим вона бачила, як зазначений чоловік підходив до іншого чоловіка, який вийшов із вагону раніше, у зв`язку з чим вона припускає можливість того, що викрадений телефон міг бути переданий іншій особі. У подальшому вони вийшли на станції метро «Площа Льва Толстого» та викликали працівників поліції. 
Водночас свідок прямо зазначила, що особисто не бачила, хто саме викрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, а також не бачила, як ОСОБА_13 передавав мобільний телефон, що належить ОСОБА_14 , будь-якій іншій особі.
Також, на обґрунтування винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, безпосередньо досліджені у судовому засіданні. 
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 вересня 2021 року, о/у ВКП УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ст. лейтенант поліції ОСОБА_16 прийняв усну заяву від ОСОБА_14 , яка повідомила, що 15.09.2021 року близько 21 год. 45 хв., перебуваючи в вагоні електропотягу між станціями «Поштова Площа» та «Майдан Незалежності», виявила відсутність свого мобільного телефону марки IPhone XR, IMEI: НОМЕР_1 , з сім-карткою мобільного оператору Київстар НОМЕР_2 , який знаходився в її сумці. (т. 1 ст. 128-129)
Згідно копії фіскального чеку від 16.07.2021 року вартість мобільного телефону марки Apple IPhone XR 64 Gb White становить 18398,00 гривень, вартість захисного скла становить 399 гривень, вартість послуги наклеювання захисного скла становить 49 гривень та вартість мережевого зарядного пристрою Apple становить 799 гривень. (т. 1 ст. 130)
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 вересня 2021 року, слідчий СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 у присутності понятих провів пред`явлення для впізнання фотознімків чотирьох громадян. Потерпіла ОСОБА_14 вказала, що впізнає особу, фотознімок якої розміщений під № 2. При цьому вона зазначила, що впізнала особу за характерними рисами обличчя, а саме: розрізом очей, бровами, тонкими губами та легкою небритістю. (т. 1 ст. 131-133)
Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність достатніх даних, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, саме обвинуваченим ОСОБА_13 , виходячи з наступного.
Суд критично оцінює надані стороною обвинувачення докази та доходить висновку, що вони не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_13 у інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Так, наведені стороною обвинувачення фактичні дані в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 вересня 2021 року, копії фіскального чеку від 16.07.2021 року та протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 вересня 2021 року самі по собі не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки не містять в собі беззаперечних фактичних даних про причетність обвинуваченого до таємного викрадення майна потерпілої.
Крім того, дані, які містяться у показаннях потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 також не вказують на беззаперечну причетність до викрадення мобільного телефону саме ОСОБА_13 .
Так, показання потерпілої ОСОБА_14 свідчать лише про факт зникнення мобільного телефону у вагоні метрополітену. При цьому потерпіла прямо зазначила, що не бачила ні моменту викрадення, ні особи, яка безпосередньо вчинила крадіжку. Отже, її показання не містять безпосередніх відомостей, які б підтверджували причетність саме ОСОБА_13 до інкримінованого діяння.
Суд звертає увагу, що сама по собі присутність особи поруч із потерпілою у громадському транспорті, а також суб`єктивне сприйняття її поведінки як підозрілої, не є належним та достатнім доказом вчинення кримінального правопорушення.
Аналогічно, показання свідка ОСОБА_15 містять виключно суб`єктивне сприйняття поведінки обвинуваченого як «підозрілої», однак не містять жодних фактичних даних про вчинення ним крадіжки. Сама по собі поведінка, що оцінюється як підозріла, не є належним та достатнім доказом вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд також зазначає, що допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 не була очевидцем безпосереднього моменту викрадення мобільного телефону потерпілої, не бачила, що саме ОСОБА_13 діставав телефон із її сумки та не бачила викраденого телефону у його володінні.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б об`єктивно підтверджували причетність обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення. Зокрема, у ОСОБА_13 не було виявлено викраденого та вилучено мобільного телефону, відсутні будь-які відеозаписи моменту ймовірного викрадення, а також відсутні показання очевидців безпосереднього вчинення крадіжки.
Також у матеріалах кримінального провадження відсутні результати проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення руху викраденого мобільного телефону, місця його знаходження чи осіб, які могли ним користуватися після події.
Водночас твердження сторони обвинувачення про можливу передачу телефону іншій особі є лише припущенням, оскільки жоден зі свідків не бачив ані самого телефону в руках обвинуваченого, ані факту його передачі будь-якій іншій особі. Особу ймовірного співучасника досудовим розслідуванням не встановлено, як і не надано доказів існування будь-якої попередньої змови між ОСОБА_13 та невстановленою особою.
Тож, щодо кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб», суд зазначає, що вона не підтверджена жодними належними доказами. Інша особа не встановлена, факти узгоджених дій відсутні, а можлива передача телефону є лише припущенням. 
Таким чином, стороною обвинувачення не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 інкримінованого йому злочину.
Суд вважає, що висновки сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому, в силу положень ст. 62 Конституції України тлумачаться на користь обвинуваченого.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оцінивши усі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не здобуто та не надано достатніх і беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вважає, що є усі підстави для виправдання ОСОБА_13 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. 
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено, процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 17, 22, 23, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 370, 373, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім у судовому засіданні учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня - надіслати іншим учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Шевченківського районного 
суду міста Києва ОСОБА_1