ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 р.	Справа № 440/2320/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.03.2026) по справі № 440/2320/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовної заяви та її обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), в якому просив суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненій дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок, відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК»;
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок, відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» компенсацію за майнову шкоду;
5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , яку позивач, відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 по справі № 440/12775/24 мав поновити з 24.05.2022 з виплатою компенсації втрати частини доходів, на визначений ним банківський рахунок, відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», за винятком виплаченої майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок, відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» компенсацію за моральну шкоду в сумі 250000 грн.;
7) розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивача, у тому числі, шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на виконання рішення суду позивачу не було здійснено виплату пенсії. Відкривши рахунок в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на вказаних рахунок, проте пенсійний орган не здійснив жодних дій щодо виплати пенсії позивачу у зв`язку з тим, що останній має особисто подати заяву про виплату пенсії відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596. На переконання позивача, він після виїзду на постійне проживання за кордон до Ізраїлю був незаконно позбавлений пенсії, що свідчить про наявність ознак дискримінації, у зв`язку з чим наявні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі №440/2320/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що мотиви заявленого позову фактично зводяться до незгоди з порядком виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №440/12775/24, що набрало законної сили 21.10.2025. Факт звернення із заявою про виплату коштів, нарахованих на виконання рішення суду, та отримання незадовільної відповіді від пенсійного органу не зумовлює виникнення нового юридичного спору між сторонами, адже вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Отже, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є таке, що набрало законної сили, судове рішення, суд першої інстанції з урахуванням пункту 2 частини першої статті 170 КАС України дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі. Крім того, суд зазначив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за моральну шкоду підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 440/2320/26, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції фактично ототожнив різні за своєю правовою природою спори, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права. Висновок суду першої інстанції про неналежність обраного способу захисту є помилковим, оскільки позивач оскаржує нове і триваюче порушення його прав, що виникло внаслідок невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку. Зауважує, що відмова у відкритті провадження у справі є непропорційним обмеженням права позивача на доступ до суду та свідчить про порушення статті 6 Конвенції. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. У даній справі вимога про відшкодування моральної шкоди є безпосередньо пов`язаною з предметом спору - протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, має похідний характер і підлягає розгляду в межах адміністративного провадження разом із основними позовними вимогами. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження, про призначення даної справи до апеляційного розгляду та повісток про виклик на 04.05.2026 о 13:30, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2026 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідно до частини четвертої статті 229, частини першої статті 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
V. Обставини, встановлені судом.
28.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:
1) визнати дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, повідомлені в листі від 08.05.2024 року №9863-8932/Л-02/8-1600/24, стосовно відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 - протиправними,
2) визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.05.2022 року та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №440/12775/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №163750028193 від 26.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.05.2022 року з виплатою компенсації втрати частини доходів.
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
24.10.2025 представник позивача через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою (звернення ВЕБ-16001-Ф-С-25-249401) про добровільне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №440/12775/24.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.01.2026 №1600-0202-8/151 представника позивача повідомлено, що серед наданих до звернення документів відсутня згода ОСОБА_1 щодо обробки та отримання його персональних та конфіденційних даних, тому неможливо надати розрахунки пенсії.
Надалі 04.01.2026 представник позивача через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою (звернення ВЕБ-16001-Ф-С-26-004373) про проведення виплати пенсії на визначений банківський рахунок АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Відповідь на вказане звернення в матеріалах справи відсутня. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Така підстава для відмови у відкритті провадження у справі як існування рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Відповідні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 25.03.2026 у справі № 420/34415/25, від 15.01.2026 у справі №440/11175/25, від 28.10.2025 у справі №420/17485/25 тощо.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме предмета і підстави позову.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Подібна правова позиція щодо визначення предмета спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.03.2026 у справі №420/34415/25, від 16.01.2025 у справі № 420/17510/24, 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі № 916/1743/18.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права й обов`язку.
Визначаючи підстави позову як складові елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.11.2024 у справі № 990/300/24.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 у жовтні 2024 року звертався до суду з позовом про визнання протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, повідомлені в листі від 08.05.2024 року №9863-8932/Л-02/8-1600/24, стосовно відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; про визнання протиправними та скасування бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, щодо непризначення пенсії ОСОБА_1 ; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.05.2022 та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду зазначених позовних вимог рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №440/12775/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема: визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №163750028193 від 26.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.05.2022 року з виплатою компенсації втрати частини доходів.
При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодилась колегія суддів апеляційної інстанції, зазначив, що вимога позивача про здійснення виплати пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії. Отже, суд не вирішував зазначену вимогу по суті, не досліджував, чи порушено права позивача в цій частині, а лише констатував неможливість захисту права на момент розгляду справи, оскільки пенсію позивачу ще призначено не було.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду вказаної вимоги в окремому судовому провадженні є помилковим.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що 04.01.2026 представник позивача через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою (звернення ВЕБ-16001-Ф-С-26-004373) про проведення виплати пенсії на визначений банківський рахунок АТ «АКЦЕНТ-БАНК», проте відповіді не отримав, докази виплати позивачу на відповідний банківський рахунок відсутні, що свідчить про виникнення нового публічно-правового спору.
Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», компенсацію за моральну шкоду в сумі 250000 грн не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, натомість, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини п`ятої статі 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) та від 22.08.2018 у справі №766/10783/16-ц (провадження №14-278цс18).
Як встановлено з матеріалів справи та змісту позову в межах цього спору ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо його перебування у ситуації дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. При цьому, за текстом позовної заяви вимогу про стягнення моральної шкоди позивач пов`язує саме з дискримінаційними, на його думку, діями відповідача.
Таким чином, вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вирішення публічно-правового спору, у зв`язку з чим така підлягає розгляду адміністративним судом.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
За пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі №440/2320/26 скасувати.
Справу № 440/2320/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено 04.05.2026 року