ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1832/26 Справа № 178/532/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 17.02.2026 року о 16 год. 15 хв. в Дніпропетровській області Кам`янського району по трасі М30 916 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом LAMBERET, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено оглядом за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6820, прилад ARHK-0528, з результатом аналізу 1,75% проміле, тест №3259.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з істотними порушеннями права на захист та недоведеністю вини.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що він був фактично позбавлений права на захист, оскільки після складання протоколу його було мобілізовано та направлено до військової частини, при цьому, у нього був вилучений мобільний телефон, що позбавило його можливості отримувати інформацію щодо судового розгляду. Вважає, що судом було порушено вимоги ст.268 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та безпідставно розглянуто справу в його відсутності.
Зазначає, що суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на протокол, акт огляду, диск з відеозаписом, при цьому не перевірив дотримання процедури огляду, роз`яснення прав, чи мала особа можливість скористатись правовою допомогою, чи вручались копії документів, чи були наявні підстави для проведення огляду, чи був технічний засіб належним чином сертифікований. 
Позиції учасників апеляційного розгляду.
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Доповнень до апеляційної скарги, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подав.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає обґрунтованими його доводи, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні докази отримання постанови суду особою, відносно якої розглянуто справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить наступних висновків. 
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Приймаючи рішення про доведення винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №553917 від 17.02.2026 р., який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП і де викладено обставини скоєння адміністративного правопорушення; акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 за результатами огляду на стан сп`яніння виявлено 1,75 проміле, а також CD диску з нагрудної камери поліцейського.
Надані докази були досліджені апеляційним судом. 
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та під час процедури огляду. Крім того, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського з боку працівників поліції також порушень вимог чинного законодавства не встановлено. 
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Так, з відеозапису з бодікамер вбачається, що працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння на блокпосту в Дніпропетровській області Кам`янського району по трасі М30 916 км., запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку із роз`ясненням процедури проходження такого огляду, на що останній погодився та пройшов такий огляд із дотриманням процедури на місці зупинки транспортного засобу, погодився з результатами тестування, що підтвердив своїм підписом в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківці з приладу “Драгер”. 
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджують обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження апелянта. 
Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, порушником не оскаржувалися. 
Апеляційним судом встановлено, що при розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 є доведеною поза розумним сумнівом.
Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення його права на захист, оскільки призначення захисника (адвоката) у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковим, порядок реалізації права на правову допомогу на місці зупинки транспортного засобу не передбачає обов`язку поліцейського забезпечити прибуття адвоката без ініціативи самого водія. На відеозаписі відсутні будь-які зауваження або вимоги ОСОБА_1 щодо залучення захисника чи зупинення процесуальних дій до його приїзду. Особа не була обмежена у праві скористатися телефоном чи іншими засобами зв`язку.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог ст.268 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та безпідставного розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення (судової повістки) у додаток “Viber” на належний ОСОБА_1 мобільний номер телефону.
До того ж, 30.03.2026 року секретар судового засідання Коваль Л.І. прийняла від ОСОБА_1 телефонограму про розгляд справи без його присутності, так як він перебуває в ЗСУ та не має можливості прибути до суду, з адміністративним протоколом згоден.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
З огляду на зазначене, викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун