П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16889/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 

23 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Пращерук М. О., 
представника позивача: Мала І.Д.; відповідача: ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, 
В С Т А Н О В И В :
у квітні 2026 року Головне управління ДПС у Житомирській області звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.
Заява мотивована відмовою у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що стало підставою для винесення рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року заяву Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 44096781) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задоволено.
Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 30.04.2026 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зазначила, що не відмовлялася від проведення перевірки та не вчиняла жодних дій, спрямованих на перешкоджання її проведенню, так як на момент прибуття працівників ДПС за місцем здійснення господарської діяльності вона була відсутня та перебувала за межами Житомирської області, що прямо зазначено і в самій заяві ДПС.
Вказала, що суд першої інстанції не врахував, що її відсутність не була умисною та не свідчила про ухилення від проведення перевірки.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2026 року розгляд справи призначено в судовому засіданні.
25.05.2026 року від Головного управління ДПС у Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 по справі №240/16889/26 - без змін.
У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції та надали додаткові пояснення щодо предмету розгляду.
Заслухавши представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу Головного управління ДПС у Житомирській області від 24.04.2026 року №1001-п «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », на підставі направлень від 27.04.2026 року №№1837,1838 заступником начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Житомирській області Петкевічусом Андрієм Антанасом та головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Хурцилава Гогою Гелайовичем 29.04.2026 було здійснено вихід за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , (магазин-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») для проведення фактичної перевірки.
Продавець ОСОБА_2 , яка на момент проведення контрольно-розрахункової операції здійснювала розрахунки з покупцями 29.04.2026 о 15:20, після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ДПС у Житомирській області, попередньо зв`язавшись по телефону з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та повідомивши про проведення фактичної перевірки, відмовилась від отримання наказу на проведення фактичної перевірки, від ознайомлення під розписку з направленнями на проведення фактичної перевірки та допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Житомирській області до проведення перевірки. Причину відмови у допуску до перевірки ОСОБА_1 , по телефону, аргументувала тим, що забороняє найманим працівникам приймати участь у перевірці, ознайомлюватись та підписувати будь-які документи без її присутності.
Враховуючи дії продавця ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , посадовими особами ГУ ДПС у Житомирській області 29.04.2026 складено Акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 29.04.2026 №441/06/30/67/08/3090022565.
На підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України ГУ ДПС у Житомирській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
На підставі зазначеного рішення контролюючий орган звернувся до суду із даною заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини, що склалися у справі, є Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Нормами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно з пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня. Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до пункту 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним.
Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, зокрема, така обставина: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним (пункти 94.3, 94.4, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
При цьому, строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
Отже, однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту майна платника податків Головне управління ДПС у Житомирській області зазначило саме відмову платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної або фактичної перевірки.
Під час розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Так, Головне управління ДПС у Житомирській області як контролюючий орган та територіальний орган ДПС, в якому ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку платників податків, здійснюючи податковий контроль та виконуючи функції, передбачені статтею 19-1 Податкового кодексу України, відповідно до статей 75-81 Податкового кодексу України мав право на проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця. При цьому, умови, визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України для початку проведення перевірки, податковим органом були дотримані, доказів порушення процедури призначення або початку перевірки матеріали справи не містять.
Незважаючи на це, посадових осіб контролюючого органу не було допущено до проведення перевірки, про що складено відповідний акт від 29.04.2026 року.
Відповідно до матеріалів справи та пояснень учасників справи, продавець ОСОБА_2 , яка на момент проведення контрольно-розрахункової операції здійснювала розрахунки з покупцями 29.04.2026 о 15:20, після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ДПС у Житомирській області, попередньо зв`язавшись по телефону з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та повідомивши про проведення фактичної перевірки, відмовилась від отримання наказу на проведення фактичної перевірки, від ознайомлення під розписку з направленнями на проведення фактичної перевірки та допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Житомирській області до проведення перевірки.
Для встановлення фактичних обставин у справі, щодо проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , в судовому засіданні допитано в якості свідка - посадову особу Відповідача, який безпосередньо брав участь у проведенні такої перевірки, ОСОБА_3 . Свідком підтверджено їх (Відповідача) намір на проведення фактичної перевірки, пред"явлення документів, необхідних для її проведення, фіксації обставин недопуску до перевірки та складанні необхідних документів.
Як слідує з оглянутих судом технічних записів процесу перевірки (боді-камер та службового планшету посадових осіб Відповідача) записів камер аудіо та відеоспостережень за місцем проведення перевірки наданих Позивачем, ФОП ОСОБА_1 по телефону, аргументувала причину відмови у допуску до перевірки тим, що забороняє найманим працівникам приймати участь у перевірці, ознайомлюватись та підписувати будь-які документи за її відсутності.
Зазначеними записами також спростовуються і доводи Позивача наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності у перевіряючих, на момент перевірки, відповідних документів для її проведення.
Отже, через відмову продавця від допуску до проведення перевірки без участі фізичної особи-підприємця, уповноважені посадові особи відповідача, не реалізували наявні в них повноваження, що є свідченням фактичної відмови в допуску до проведення перевірки.
Відповідно до п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна може бути застосовано у разі відмови платника податків від проведення документальної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення.
У контексті цієї норми «наявність законних підстав» означає існування чинного рішення про призначення перевірки та дотримання контролюючим органом встановленої законом процедури її початку. До моменту визнання відповідного наказу протиправним та його скасування у встановленому законом порядку він породжує правові наслідки та підлягає виконанню.
Сам по собі факт незгоди платника податків із рішенням контролюючого органу та його оскарження не є передбаченою законом підставою для недопуску до перевірки. Обираючи шлях недопуску, платник податків діє на власний процесуальний ризик, оскільки закон прямо пов`язує таку поведінку з можливістю застосування адміністративного арешту майна.
Арешт майна відповідно до ст.94 ПК України є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків. Такий захід має тимчасовий та забезпечувальний характер, не є видом юридичної відповідальності та спрямований на недопущення блокування здійснення податкового контролю.
Колегія суддів також враховує, що механізм адміністративного арешту майна передбачає судовий контроль за його застосуванням, що забезпечує баланс між публічним інтересом у здійсненні податкового контролю та правами платника податків.
З огляду на встановлений факт недопуску посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки за відсутності судового рішення про зупинення дії наказу чи заборону її проведення, суд доходить висновку, що у податкового органу виникли передбачені п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України підстави для застосування умовного адміністративного арешту майна.
З огляду на наведене, відповідач ФОП ОСОБА_1 , з урахуванням вимог п.81.2 ст.81 ПК України, вважається такою, що відмовилась допускати уповноважених посадових осіб позивача до перевірки, яка призначена за наявності законних підстав для її проведення, тому позивач обґрунтовано застосував умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1 .
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Відтак рішення керівника контролюючого органу від 30.04.2026 року про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованим, а заява податкового органу про його підтвердження підлягає задоволенню.
Доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 23 червня 2026 року.

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.