Справа № 344/2876/26 
Провадження № 2/344/3463/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
03 липня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого – судді Татарінової О.А.,
секретаря Гарасимів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - 

В С Т А Н О В И В: 
Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право власності, виданих Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки №1695 від 05.02.2026 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради, в даній квартирі зареєстровано троє осіб, вона з донькою та її колишній чоловік ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду 06.10.2020 року.
Причиною розірвання шлюбу було те, що сторони не проживають спільно більше 10 років. Стільки ж часу відповідач не проживає у спільній квартирі.
Більше десяти років тому ОСОБА_3 забрав усі свої особисті речі, та виїхав на постійне місце проживання за кордон. З того часу відповідач не проживає в квартирі, не несе витрат по утриманні квартири, не оплачує комунальні послуги та інші обов`язкові платежі, взагалі не цікавиться квартирою.
Перешкод в користуванні житловим приміщенням, ні вона, ні їхня донька не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її з донькою право на вільне розпорядження та користування майном (вони позбавлені права оформити субсидію по оплаті комунальних послуг). 
Окрім цього, всі ці роки самостійно несуть витрати по ремонту та утриманні квартири. 
Вважають, що ОСОБА_3 , втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вони, власники житла вимушені звернутися до суду даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
Враховуючи наведене просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити. 
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. 
Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що він з 2010 року є головою ОСББ будинку АДРЕСА_2 . Позивачів знає. У вказаний будинок заселився у 1990 році, проживає в іншому під`їзді, ніж позивачі. Ніколи не бачив, щоб ОСОБА_3 з`являвся у дворі будинку, відомо, що він виїхав за кордон. ОСОБА_3 був теж членом кооперативу. 
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.
22.11.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності в розмірі частки по 1/2 кожній належить вказана квартира (9,10), що також підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13-14).
Згідно довідки про склад сім`ї від 04.04.2016 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (а.с.18). 
Заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.10.2020 року по справі №344/7975/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 10.11.2020 року (а.с.15-16).
Із довідки №1695 від 05.02.2026 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації – 05.01.1990 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації – 30.06.2006 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації – 05.01.1990 року (а.с.17).

Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, яка надійшла до суду 02.03.2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.29).
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.03.2026 року та 26.05.2026 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 (а.с.46,72).
Із відповіді в.о.начальника ДПС України Головного центру обробки спеціальної інформації від 02.04.2026 року на запит суду, вбачається, що згідно відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 13.02.2026 в Базі даних не виявлено. Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення (а.с.55).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З 01 грудня 2021 року набув чинності Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», зокрема, передбачено, що:
до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України) (пункт 3 частини другої статті 9);
зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла (пункт 2 частини першої статті 18);
орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (пункт 6 частини першої статті 24).

Згідно зі статтею 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Встановлено, що відповідач набув право користування спірним житлом згідно із законом, тобто набув охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї ОСОБА_1 , чоловік власника квартири, оскільки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 10.11.2020 року.
У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.
Суд вважає, що позивачі всупереч статті 81 ЦПК України не довели факт відсутності ОСОБА_3 у жилому приміщенні без поважних причин, втрати його інтересу до житлом.
Так, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , він фактично буде позбавлений житла, його виселення покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки відповідач іншого житла не має.
Враховуючи наведене, оскільки, як встановлено судом відповідач є колишнім членом сім`ї позивачів, проживав у спірному житлі, іншого житла не має, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд, 

В И Р І Ш И В :
В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.