Справа № 766/19410/25
н/п 2-а/766/207/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2026 м. Херсон
05 травня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді   Булах Є.М.,
справа №766/19410/25; провадження№2-а/766/207/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Вимоги позивача.
В грудні 2025 року позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якому просив суд:
скасувати постанову №4/1509/ЧАС від 18.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн; 
провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити;
поновити строк звернення до суду із позовом.
Позиція позивача
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.09.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у справі про адміністративне правопорушення винесено постанову №4/1509/ЧАС про визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000, 00 грн. 
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучі військовозобов`язаним в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, не став на військовий облік як військовозобов`язаний у встановлені законом строк по досягненню 25 років та не оновив свої персональні данні, визначені статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Вище означені персональні дані військовозобов`язаним гр. ОСОБА_1 самостійно не оновлені, ВЛК не пройдено по теперішній час, в картці реєстру «Оберіг» відсутня інформація про ступінь придатності до військової служби, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти до ТЦК не надав, що підтверджується його обліковою карткою Єдиного державного реєстру «Оберіг», з якої чітко видно, що ці та інші персональні дані ним самостійно не оновлені, а отримати ці дані з інших інформаційних систем оператори реєстру «Оберіг» самостійно не змогли.
Також, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, згідно яких призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 
4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів;
10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;
Вище зазначеними діями гр-н ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, що підтверджується даними реєстру «Оберіг», а тому постановлено притягнути його до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
При розгляді справи враховано ті обставини, що ОСОБА_1 вину в скоєні адміністративного правопорушення визнав та подав заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП.
Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Так, позивач зазначає, що постанова винесена з грубим порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, а саме порушення строків притягнення до відповідальності.
Крім того, як на підставу позовних вимог посилається на порушення відповідачем права позивача на участь у розгляді справи та права на захист. 
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної постанови та є підставою для її скасування.
Щодо порушення строку на звернення до суду зазначає, що оскаржувану постанову особисто не отримував, зі змістом оскаржуваної постанови ознайомився в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної постанови.
Отже, вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин та просить поновити строк звернення до суду.

Позиція відповідача
12.01.2026 року представником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 подано відзив на адміністративний позов.
У своїх запереченнях проти заявленого позову представник відповідача вказує, що 15.09.2025 року ОСОБА_1 подав особисто до ІНФОРМАЦІЯ_3 письмову заяву про визнання вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, скоєне в умовах особливого періоду, а також надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. В заяві ним було зазначено порушення – «вчасно не оновив дані та не пройшов ВЛК». При цьому йому було роз`яснено правові наслідки подання такої заяви та особливості розгляду зазначеної категорії справ, передбачені ст. 279-9 КУпАП, що підтверджується його власним підписом.
18.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова №4/1509/ЧАС про адміністративне правопорушення, за змістом якого гр. ОСОБА_1 будучі таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, не став на військовий облік як військовозобов`язаний у встановлені законом строк по досягненню 25 років та не оновив свої персональні данні, визначені статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважається таким, що проігнорував свій обов`язок передбачений ст. 7 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовослужбовців та резервістів» та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженні Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізацію та мобілізаційну підготовку, вчинене в умовах воєнного стану.
Позивач підтвердив самостійно при поданні заяви від 15.09.2025 року, факт того, що він дійсно визнає вчинене ним адміністративне правопорушення, а відтак, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було прийнято у цілковитій відповідності до норм матеріального права та з дотриманням адміністративної процедури.
Відповідач вважає позовні вимоги незаконними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі.
12.01.2026 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
15.01.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
26.03.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити
У час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явилися, позивач подав заяву про проведення розгляду справи без участі позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Про причини неприбуття суд не повідомив. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).
З урахуванням положень ст.205 КАС України, належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання, заяви позивача про розгляд справи без його участі та відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні без сторін, суд постановляє про розгляд справи у письмовому провадженні без участі сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду із позовом.
У позовних вимогах позивач просить суд поновити строк звернення до суду із позовом врахувавши обставини відсутності доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови у строки та спосіб визначений законом, оскільки про існування оскаржуваної постанови дізнався після накладення на його банківські рахунки арешту державним виконавцем. Оскаржувану постанову отримав після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. В інший спосіб оскаржувану постанову не отримував. Додатково зазначав, що на час подання позовної заяви перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку із проживанням у м. Харків та необхідністю здійснювати догляд за його матір`ю, яка є особою з інвалідністю
Отже, вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин та просить поновити строк звернення до суду.
Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку позивачу на звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.
Строки звернення до суду визначенні ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.
Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення(постанови), а щодо рішень(постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
З урахуванням положень ст.ст. 122,123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених у заяві доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови позивач її не отримував. 
Відповідно до штампу ІНФОРМАЦІЯ_3 на супровідному листі до оскаржуваної постанови наявна вихідна дата 01.11.2025 та вихідний номер 10/14337. Будь-яких належних та допустимих доказів надіслання позивачеві оскаржуваної постанови відповідачем не надано.
Про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався з виконавчого провадження №79551568, яке відкрите Корабельним відділом ДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеси) після набрання оскаржуваної постанови законної сили.
Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Виходячи із обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача/представника про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає їх поважними, з огляду на що поновлює пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставини встановлені судом.
18.09.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у справі про адміністративне правопорушення винесено постанову №4/1509/ЧАС про визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000, 00 грн.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучі військовозобов`язаним в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, не став на військовий облік як військовозобов`язаний у встановлені законом строк по досягненню 25 років та не оновив свої персональні данні, визначені статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Вище означені персональні дані військовозобов`язаним гр. ОСОБА_1 самостійно не оновлені, ВЛК не пройдено по теперішній час, в картці реєстру «Оберіг» відсутня інформація про ступінь придатності до військової служби, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти до ТЦК не надав, що підтверджується його обліковою карткою Єдиного державного реєстру «Оберіг», з якої чітко видно, що ці та інші персональні дані ним самостійно не оновлені, а отримати ці дані з інших інформаційних систем оператори реєстру «Оберіг» самостійно не змогли.
Також, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, згідно яких призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 
4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів;
10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;
Вище зазначеними діями гр-н ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, що підтверджується даними реєстру «Оберіг», а тому постановлено притягнути його до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
При розгляді справи враховано ті обставини, що ОСОБА_1 вину в скоєні адміністративного правопорушення визнав та подав заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП.
23.09.2025 року позивачем було проведено уточнення своїх облікових даних через електронний кабінет військовозобов`язаного у додатку РЕЗЕРВ+, з військово-облікового документу у додатку РЕЗЕРВ+ вбачається, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , військово-обліковий документ містить відмітку, що позивач має відстрочку відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23.
Також, в матеріалах справи наявна заява позивача від 15.09.2025, якою позивач не оспорює допущене порушення, а саме: вчасно не оновив в.о. дані і не пройшов ВЛК та згодний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Відповідачем до суду не надано облікову карту призовників, військовозобов`язаних та резервісті з Єдиного державного реєстру «Оберіг» щодо ОСОБА_1 , на яку представник відповідача посилається у відзиві на позовну заяву.
З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, складена із порушенням норм КУпАП, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не містить доказів вчинення інкримінованого правопорушення.
З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву встановлюється, що відповідач заперечує проти позовних вимог. 

Джерела права й акти, їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за частиною 3 статті 210-1КУпАП .
Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.
В свою чергу, частина 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачає, що для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік (приписці до призовних дільниць) відповідно до статті 14 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", віком до 60 років.
Частиною 3 цієї статті визначено, що до Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено, що за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчиненні в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За своєю суттю стаття 210 КУпАП є бланкетною нормою закону, тобто яка не формулює конкретних правил поведінки, а відсилає до інших нормативно-правових актів (інструкцій, правил, технічних норм) для визначення змісту прав, обов`язків або складу правопорушення.
В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що позивач порушив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, а саме не став на військовий облік як військовозобов`язаний у встановлені законом строк по досягненню 25 років, без посилання на конкретний пункт постанови №1487, який на думку відповідача порушив позивач.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України № НОМЕР_3 виданого 09.09.2019 року органом 6511, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , тож 25 років йому виповнилось 11.10.2018 року.
Станом на 25 –ти річчя позивача діяла постанова Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», а тому посилання відповідача на порушення позивачем Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, є безпідставним та не може бути прийнято судом до уваги в силу принципу незворотності дії закону у часі.
Крім того, відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
З урахуванням того, що позивачеві 25 років виповнилось 11.10.2018 року строк притягнення останнього до адміністративної відповідальності сплинув 11.10.2019 року, а відповідач при виявленні зазначеного порушення мав на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Щодо не проходження позивачем медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, суд зазначає наступне.
Підпунктом 4 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено того, що відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 або ІНФОРМАЦІЯ_8 , де позивач перебуває на військовому обліку, ухвалювалося рішення комісії з питань взяття на військовий облік про направлення позивача для проходження медичного огляду.
Щодо звіряння не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (пп. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022) про що зазначено в оскаржуваній постанові, то суд звертає увагу, що п. 14-3 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, громадяни України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, які не перебувають на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (крім випадків, коли такі громадяни не беруться на такий облік відповідно до законодавства), беруться на такий облік на підставі відомостей, отриманих Міноборони шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи ДМС, інших інформаційних систем, реєстрів та баз (банків) даних та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів “Трембіта” відповідно до статті 14 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”.
Таким чином, звірка даних щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладено на ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом взаємо обміну інформацією між Державними реєстрами, які є в розпорядженні Держави і не може ставитись у провину позивачу, оскільки такий обов`язок покладений на відповідні ТЦК та СП.
Згідно із частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В порушення зазначених вище норм процесуального закону відповідачем не доведено наявність складу та події адміністративного правопорушення в діях позивача, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. 
Суд не приймає до уваги заяву, яка надана відповідачем до відзиву про визнання позивачем вини, оскільки судом встановлено відсутність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.
Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.
Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно квитанції №2.464846731.1 від 26.12.2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.
З огляду на положення ст. ст. 132, 139 КАС України з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог, на користь позивача з ІНФОРМАЦІЯ_9 підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження постанови про адміністративне правопорушення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 4/1509/ЧАС від 18.09.2025 року винесену ТОВ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування судового збору 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.
Згідно ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного у письмовому провадженні, суд підписує рішення без його проголошення.
Дата складання повного тексту рішення 05.05.2026 року.

Суддя	Є. М. Булах