08.05.26
ЄУН № 336/20/24
пр. № 2-др/336/26/2026

ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., при секретарі Іванченко О.С., розглянувши заяву представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом адвоката Писаренка Сергія Юрійовича про ухвалення додаткового рішення, - 

В С Т А Н О В И В:
Представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом адвоката Писаренко Сергій Юрійович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 01.02.2024 серії АР №1157736, договору про надання правової (професійної правничої) допомоги, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з вказаною заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000,00 грн.
Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду від 27.04.2026 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 , про відшкодування вартості необлікованої електричної енергії – відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ЗМЕМ Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - задоволено.
Скасовано рішення комісії Запорізькі міські електричні мережі Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про розгляд Акту про порушення № 10008795 від 15.01.2022, яке оформлене протоколом №1 засідання Комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ Запорізькі міські електричні мережі Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» від 10.05.2023.
Скориставшись своїм правом представник Джугана О.А. звернувся до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 26 000 грн., з яких: підготовка зустрічної позовної заяви становить 6000,00 гривень, підготовка відзиву на позов 3000,00 гривень, підготовка відповіді на відзив 3000,00 гривень, підготовка додаткових пояснень 1 500,00 гривень, представництво інтересів у суді (п`ять судових засідань) – 12 500,00 гривень. 
У зв`язку з тим, що під час ухвалення рішення не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, просив стягнути з АТ «Запоріжжяобленерго» вартість отриманої позивачем професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 26 00,00 грн. 
В силу ч. 4 ст. 270 ЦПК України учасники справи в судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не викликались.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд виходить з таких міркувань. 
За змістом частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Судом встановлено, заяву про ухвалення додаткового рішення з підстав стягнення витрат зі сплати професійної правничої допомоги разом з доказами цих витрат подано через підсистему «Електронний суд» 04.05.2026 року, що підтверджується штемпелем суду, рішення суду ухвалено 27.04.2026 року, тобто в останній день, тому суд приходить до висновку, що заява разом з доказами сплати витрат на правничу допомогу подана у межах строку встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Стороною захисту під час судового розгляду було заявлено клопотання про надання доказів про вартість витрат на правничу допомогу після винесення рішення. 
Підстав для залишення означеної заяви без розгляду чи поновлення строку на подання відповідних доказів судом не вбачається.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Ухвалення додаткового рішення внормовано статтею 270 ЦПК України, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Як випливає із змісту ст. 265 ЦПК України, яка регламентує вимоги до змісту рішення, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником АТ «Запоріжжяобленерго» було подано клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, посилаючись на те, що представником відповідача будо подано по даній справі відзив від 01.04.2024р. на позовну заяву АТ «Запоріжжяобленерго», зустрічну позовну заяву від 01.02.2024р. та відповідь на відзив від 08.07.2024р.. які повністю тотожні (ідентичні/ подібні/однакові) за змістом, правовою позицією, правовими нормами, не свідчить про невідповідність кількості витраченого часу щодо фактично наданих послуг адвокатом, реальність наданих послуг на заявлену вартість таких послуг правничої допомоги, тобто при складанні цих трьох процесуальних документів у суді першої інстанції правова позиція представника відповідача (Писаренко С.Ю.) не змінювалась, фактично дублюють ті ж самі обставини, норми права на які посилається представник Писаренко С.Ю., що свідчить про те, що не потрібно було витрачати додаткового часу на підготовку цих документів, вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Додаткові пояснення також свідчать на наявність аналогічної позиції викладеної в попередніх процесуальних документах. Також, не погоджується із вартістю послуг представника Писаренка С.Ю. у розмірі 12 500 гривень за представництво у судових засіданнях, оскільки правова позиція адвоката Писаренка С.Ю. була сталою і не зазнала змін протягом розгляду справи, що не потребувало значних додаткових зусиль при представництві свого клієнта у судових засіданнях. Просили з урахуванням критеріїв розумності та витраченого часу на надання таких послуг з урахуванням критерію реальності та співмірності таких витрат зменшити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. 
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19)).
Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. 
Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12травня 2020 року у справі N904/4507/18(провадженняN12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Писаренком С.Ю. до заяви про стягнення витрат з професійної правничої допомоги додано договір про надання правничої (професійної правничої) допомоги від 29.01.2024 року, додаткову угоду № 1 до цього договору, акт здачі-прийняття наданих послуг № 1 від 29.01.2024 року, рахунок на оплату № 1 від 30.04.2026 р. на суму 26 000,00 гривень, детальний опис робіт від 30.04.2026 року, ордер на надання правничої допомоги. 
Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги не відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам, виходячи з наступного.
З урахуванням складності справи, складання тотожних документів наданих адвокатом Писаренком С.Ю. під час розгляду справи, що дає підстави для констатації їх типовості, сталої позиції під час всього розгляду справи у суді, критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), критерію розумності їхньої вартості, суд вважає обґрунтованою вартість наданих адвокатом Писаренком С.Ю. правничих послуг на суму 13 000 грн., що буде домірним зазначеним в частині 4 ст. 137 ЦПК України чинникам та відповідатиме критеріям розумності та виваженості. 
Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи складність справи, значущість її для сторони, дослідивши надані докази, встановлені обставини під час розгляду справи, суд дійшов висновку про зменшення судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 137, 141, 265, 270, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В : 
Ухвалити додаткове рішення в справі за позовом Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості необлікованої електричної енергії та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ЗМЕМ Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»,, відповідно до якого: 
Стягнути з Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 13 000 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення.

Реквізити учасників справи:
Позивач за первісним позовом, відповідач - за зустрічним позовом: Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», код ЄДРПОУ 00130926, місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд.14.
Відповідач - за первісним позовом, позивач - за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя Н.С. Звєздова