УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року
м. Київ
справа № 759/18788/21
провадження № 61-7609ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чуніхін Олег Миколайович, на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій від 27 жовтня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, заінтересовані особи - приватний виконавець Кошарний Олександр Вікторович, АТ «УкрСиббанк»,
постановив ухвалу про таке:
1. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду скаргою, в якій просила:
- визнати дії приватного виконавця Кошарного О. В. (далі - приватний виконавець) при винесенні постанови від 27 жовтня 2025 року у виконавчому провадженні (далі - ВП) № НОМЕР_2 неправомірними; 
- скасувати постанову приватного виконавця про визначення поточного рахунку боржника для здійснення видаткових операцій від 27 жовтня 2025 року у ВП НОМЕР_3; 
- зобов`язати приватного виконавця усунути порушення прав боржника та утриматися від подальших обмежень доступу до коштів понад межі, визначені законом.
2. Скарга мотивована тим, що згідно з виконавчим листом, виданим у цивільній справі № 759/18788/21, 19 травня 2025 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження.
27 жовтня 2025 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника ОСОБА_1 у банку АТ «УкрСиббанк» для здійснення видаткових операцій на суму, що не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати протягом одного календарного місяця. ОСОБА_1 вважає, що зазначена постанова є незаконною та порушує її права як боржника, зазначивши, що на вказаний рахунок зараховується виключно заробітна плата.
3. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні скарги.
4. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець діяв у межах повноважень, передбачених спеціальною нормою пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження». Встановивши, що боржник самостійно звернулася із заявою про визначення конкретного рахунку для здійснення видаткових операцій, суд дійшов висновку про добровільність та правомірність встановлених обмежень. Суд зазначив, що банк не повідомив виконавця про спеціальний статус рахунку, а матеріали провадження не містять доказів повернення банком постанови про арешт. Також суд вказав, що після винесення оскаржуваної постанови боржник не зверталася із заявами про зміну рахунку чи скасування обмежень. Суд вважав дії виконавця такими, що забезпечують баланс інтересів сторін у період дії воєнного стану.
5. Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року залишено без змін вказану ухвалу суду першої інстанції.
6. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
7. 05 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чуніхін О. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у справі №759/18788/21.

8. Касаційну скаргу обґрунтовує тим що:

- судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 444/2503/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20;

- не було враховано висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, яка чітко сформувала чіткий підхід до застосування пункту 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), в питаннях моменту закриття провадження та визначення самого поняття «предмет спору»;

- судом було неправильно застосовано статті 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон «Про виконавче провадження»), статті 128 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП);

- апеляційний суд дійшов висновку, що обмеження доступу до коштів на зарплатному рахунку не є зверненням стягнення на заробітну плату, а тому на спірні правовідносини не поширюються гарантії статті 70 Закону «Про виконавче провадження» та статті 128 КЗпП. Такий висновок суперечить змісту закону та усталеній практиці Верховного Суду.

9. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 ЦПК.
10. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 9) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
11. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, є наступне.
12. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 жовтня 2025 року приватним виконавцем було відкрито ВП № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 759/18788/21, виданого Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 1 210 346,61 грн. Того самого дня приватний виконавець, керуючись статтями 18, 48 та 56 Закону «Про виконавче провадження», виніс постанову про арешт коштів боржника, яка в межах звернення стягнення на грошові кошти поширювалася на всі відкриті рахунки ОСОБА_1 у банківських установах. Таким чином, накладення арешту на грошові кошти боржника відбулося у повній відповідності до встановленого законом порядку примусового виконання судових рішень майнового характеру.
13. Рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УкрСиббанк», є звичайним поточним рахунком фізичної особи, а не рахунком зі спеціальним режимом використання, арешт якого заборонено законом. Грошові кошти після зарахування на такий поточний рахунок боржника втрачають свій цільовий статус заробітної плати і на них у загальному порядку може бути звернуто стягнення та накладено арешт для забезпечення реального виконання судового рішення з урахуванням вимог статті 68 Закону «Про виконавче провадження».
14. Станом на момент накладення арешту та винесення оскаржуваної постанови боржниця ОСОБА_1 не надала приватному виконавцю документів, які б підтверджували спеціальний режим використання цього рахунку, а банк не скористався положеннями частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження» та не повернув постанову про арешт без виконання, що свідчить про правомірність первісного обтяження рахунку.
15.  ОСОБА_1 , скориставшись своїм законним правом та виявивши власну процесуальну волю, 25 жовтня 2025 року самостійно звернулася до приватного виконавця із відповідною письмовою заявою, в якій просила визначити саме рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» поточним рахунком для здійснення видаткових операцій. 
16. Приватний виконавець, діючи в межах процедури, передбаченої пунктом 10-2 розділу XIII Закону «Про виконавче провадження», 27 жовтня 2025 року виніс оскаржувану постанову, повністю задовольнивши клопотання боржника та встановивши ліміт видаткових операцій у межах двох мінімальних заробітних плат. За таких обставин дії приватного виконавця повністю відповідали вимогам спеціального закону та були ініційовані самою скаржницею, яка мала процесуальну можливість обрати для здійснення видаткових операцій будь-який інший із наявних у неї відкритих банківських рахунків, проте обрала саме вказаний рахунок.
17. Відповідно до статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
18. Статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
19. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону «Про виконавче провадження»).
20. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
21. Згідно з частиною першою статті 48 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
22. У статті 56 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
23. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
24. Згідно зі статтею 68 Закону «Про виконавче провадження» стягнення
на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
25. Верховний Суд вказував, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом частина четверта статті 59 Закону «Про виконавче провадження» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19).
26. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.
При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20).
27. Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 з тих підстав, що боржник самостійно звернулася із заявою про визначення конкретного рахунку для здійснення видаткових операцій, а банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
28. Верховний Суд також звертає увагу, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
29. Водночас за обставинами цієї справи банк не повідомляв приватного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертав постанову без виконання відповідно до вимог частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження», а відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії виконавця щодо арешту, касаційна скарга не містить.
30. Більше того, ОСОБА_1 самостійно звернулася із заявою про визначення конкретного рахунку для здійснення видаткових операцій та вказала рахунок, не надавши жодного документального підтвердження спеціального режиму використання рахунку або того, що кошти на ньому є виключно заробітною платою.
31. Крім того пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що на період дії воєнного стану в України фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.
32. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками судів попередніх інстанцій, проте вони не спростовують правильність застосування судами норм процесуального права.
33. З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чуніхін Олег Миколайович, на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у справі № 759/18788/21.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: П. І. Пархоменко
Д. А. Гудима 
Є. В. Краснощоков