ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/11026/25 пров. № А/857/46751/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, прийняте суддею Гуликом А.Г. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернулася з позовом до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Чернігівській області № 134950026388 від 14.05.2025 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ); зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 03.05.2025.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Чернігівській області № 134950026388 від 14.05.2025 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ у Чернігівській області з 03.05.2025 призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд покликався на те, що оскільки у цих правовідносинах слід застосовувати норму пункту «з» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до набрання чинності Законом №213-VIII (на підставі Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), а позивачка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 50-річного віку, має достатній страховий та пільговий стаж, тому у неї виникло право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ .
Суд зазначив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФУ у Чернігівській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити саме ГУ ПФУ у Чернігівській області.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Чернігівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що фактично Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» повністю передано в сферу дії Закону № 1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788-ХІІ.
Таким чином, твердження щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону №1788-ХІІ в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору видаються необґрунтованими.
Позивач звернулась до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії на пільгових умовах лише у січні 2024.
Однак на той час Закон №1788-ХІІ, як зазначено вище, уже втратив чинність, правовідносини щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах виникли після втрати ним чинності і до них цей Закон не застосовується.
Таким чином, під час розгляду заяви позивача був відсутній вибір між більш чи менш сприятливим для позивача законом, оскільки спірні правовідносини на час їх виникнення регулював один Закон (№ 1058).
Вказані правові положення не були проаналізовані судом, внаслідок чого суд дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону №1788-ХІІ.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 29.10.1994 по час звернення до суду із позовом працює на посаді водія трамвая у ЛКП «Львівелектротранс».
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 97 від 06.05.2025 за період з 29.10.1994 по 06.05.2025, трудовий стаж позивача на посаді водія трамвая в сукупності становить 30 років 6 місяць 8 днів. Загальний стаж становить 33 років 3 місяців 14 дні.
06.05.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме, відповідно до пункту «з» статті 13 Закону №1788-ХІІ в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області №134950026388 від 14.05.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Вказана відмова мотивована тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі як і раніше - Закон № 1058), а згідно з пунктом 8 частини другої 2 статті 114 згаданого Закону, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Відповідно, на думку ГУ ПФУ у Чернігівській області, позивач не досягнула пенсійного віку на момент звернення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі як і раніше - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу:
- для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;
- для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.
Відповідно до п. «з» ст. 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 213), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи:
- для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;
- для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15):
«Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягаю стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
- на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема:
з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що вказаними положеннями Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 23 січня 2020 при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «з» статті 13 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах було, у зв`язку з недосягненням позивачкою пенсійного віку 55 років.
Однак, такі покликання пенсійного органу є безпідставними, оскільки, за наведеного правового регулювання, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачці необхідно досягнення 50 років.
Крім цього, відповідач не заперечує наявність у позивачки страхового стажу, зокрема 33 роки 03 місяці 14 днів та пільгового стажу – 30 років 05 місяців та 03 дні.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки в позивачки наявні всі встановлені законодавством умови для призначення пенсії, зокрема ОСОБА_1 : досягла 50 років, страховий стаж, з врахуванням визнаного пенсійним органом, складає понад 20 років, з яких пільговий стаж роботи складає понад 10 років, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі №380/11026/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 20.05.2026.