ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2026 року справа №200/9343/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Пивовар І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року (головуючий суддя І інстанції Буряк І.В.), складеного у повному обсязі 13 січня 2026 року, у справі № 200/9343/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 у якій просив:
визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;
стягнути з військової частини ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 27 941,99 грн.
стягнути з військової частини ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.09.2025 по 25.11.2025 у розмірі 47 146,49 грн.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року зокрема повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 у частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.09.2025 по 25.11.2025 у розмірі 47 146,49 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2017 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 25.11.2025 у розмірі 24 407,07 грн, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення у розмірі 24 407,07 грн за весь час затримки їх виплати з 28.08.2017 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 25.11.2025 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
У решті позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що Закон № 2050-ІІІ та Порядок №159 передбачають, що нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати здійснюється лише щодо доходів, які мають постійний характер, натомість отримана позивачем на виконання рішення сума індексації грошового забезпечення мала разовий характер. 
Вказаний висновок відповідач обґрунтовує тим, що за своїм правовим змістом індексація грошового забезпечення не є постійною виплатою та залежить від величини індексу споживчих цін та підвищення посадових окладів (тарифних розрядів). 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/9343/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 11.06.2002; РНОКПП НОМЕР_3 .
В період з 28 серпня 2017 року по 28 серпня 2020 року позивач проходив військову службу, про що свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 вересня 2020 року № 457.
ОСОБА_1 набув статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 12.03.2018.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.08.2020 № 481-ОС “Про особовий склад” старший сержант ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.07.2020 № 399-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 200/11116/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача, які полягали у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця січня 2008 року в період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року, виходячи з базового місяця - січня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивача індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, виходячи з базового місяця березня 2018 року.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, виходячи з базового місяця березня 2018 року.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем 25.11.2025 здійснено виплату сум індексації грошового забезпечення у розмірі 24 407,07 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 13696 від 24.11.2025.
Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідачем нарахована та виплачена не була.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення судів
Суд погоджує висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року (далі – Порядок № 159).
Згідно з нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За приписами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). 
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а дійшов правового висновку про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Таким чином, відповідач, з вини якого не було вчасно нараховано та виплачено позивачеві індексацію грошового забезпечення, повинен був здійснити виплату таких коштів з одночасною виплатою сум компенсації. 
Невиплата позивачеві суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата належних йому сум, є порушенням прав позивача на отримання такої компенсації.
Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача має бути відновленим шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2017 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 25.11.2025 у розмірі 24 407,07 грн, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення у розмірі 24 407,07 грн за весь час затримки їх виплати з 28.08.2017 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення – 25.11.2025 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 200/9343/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.В. Пивовар