ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 446/407/24
провадження № 51-693 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021262150000378, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_7  вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» (із подальшими змінами), та розуміючи про обов`язок передбачений ст. 65 Конституції України, будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відповідно до довідки за результатами медичного огляду придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008
№ 402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України», 13.02.2024, в обідній час доби, більш точний час не встановлено, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто завідомо знаючи про висновок військово-лікарської комісії про придатність його до військової служби, будучи обізнаним про його призов за мобілізацією та, бажаючи ухилитися від призову за мобілізацією, на особливий період, без поважних причин відмовився отримувати повістку про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 13.02.2024 на 18 год для проходження військової служби за мобілізацією та відправки до військової частини.
Будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 № 2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, будучи обізнаним про дату та час для відправки, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, 13.02.2024 на 18 год не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. 
На обґрунтування касаційних вимог зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповно дослідили обставини кримінального провадження та дійшли передчасного висновку про доведеність винуватості засудженого.
Захисник вказує, що ключовим питанням у даному кримінальному провадженні є законність проведення військово-лікарської комісії щодо ОСОБА_7 , оскільки саме результати ВЛК є необхідною передумовою для визнання особи придатною до військової служби та подальшого вручення їй повістки про відправлення до військової частини.
Стверджує, що процедура проходження ОСОБА_7 військово-лікарської комісії відбулася з істотними порушеннями вимог наказу Міністерства оборони України
№ 402 від 14 серпня 2008 року, оскільки засуджений фактично не проходив огляд у лікаря-психіатра та лікаря-офтальмолога, при цьому посилається на показання свідків - членів ВЛК, які повідомили, що не здійснювали його медичний огляд та не підписували відповідні записи у картці медичного огляду.
Звертає увагу, що відсутність даних про придатність особи до військової служби не дає права на складання та вручення такій особі повістки на відправлення до військової частини. Тому, за принципом плодів отруєного дерева всі подальші дії та рішення працівників ТЦК та СП є незаконними, які не мали законного права на вручення ОСОБА_7 мобілізаційної повістки.
На думку захисника, саме на суди покладено обов`язок перевірити допустимість та достовірність документів, покладених стороною обвинувачення в основу доведення винуватості особи.
Крім цього зазначає, що судами безпідставно відмовлено стороні захисту у призначенні судової почеркознавчої експертизи для перевірки справжності підписів лікарів у документах ВЛК, чим порушено право засудженого на захист та принцип змагальності сторін.
Також не надано належної оцінки законності повістки, оскільки вказаний на ній код ЄДРПОУ, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, належить іншій юридичній особі.
При цьому апеляційний суд формально підтримав висновки суду першої інстанції, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просила касаційну скаргу залишити без задоволення.
Від захисника         ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 надійшли клопотання про проведення касаційного розгляду безїх участі.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За правилами ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Розгляд кримінальних проваджень має здійснюватися із суворим додержанням закріпленого у ст. 62 Конституції Українипринципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законом, і встановлено обвинувальним вироком. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ККУкраїни підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ст. 368 КПКУкраїни, суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПКУкраїни).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною захисту під час судового розгляду послідовно ставилось під сумнів дотримання встановленого законом порядку проведення щодо ОСОБА_7 військово-лікарської комісії та відповідно допустимість відповідних документів ВЛК, як доказів у справі.
Із показань обвинуваченого  ОСОБА_7 у місцевому суді слідує, що останній заперечив свою винуватість, при цьому зазначив, що при здійсненні медичного огляду всіх лікарів не пройшов, а саме офтальмолога і психіатра, при цьому голова ВЛК розписалася за відсутніх лікарів. Він відмовився від отримання повістки та призову на військову службу, оскільки не пройшов ВЛК у встановленому законом порядку.
Крім того, у судових засіданнях в якості свідків були допитані лікар-психіатр  ОСОБА_9 та лікар-офтальмолог ОСОБА_10 , які повідомили, що не проводили медичний огляд ОСОБА_7 , не виконували підписів у картці медичного оглядута не ставили печатки. Крім того,в ході судового розгляду голова ВЛК  ОСОБА_11 вказала, що обвинувачений пройшов усіх лікарів, окрім лікарів психіатра і офтальмолога, та підтвердила внесення нею записів у картці медичного огляду та підпису замість лікаря офтальмолога, а також припускає, що підпис замість лікаря психіарта здійснила медсестра.Таким чином, у матеріалах провадження наявні об`єктивні дані, що вказують на не дотримання встановленої процедури медичного огляду.
Разом із тим, суди попередніх інстанцій, визнаючи доведеним факт придатності ОСОБА_7 до військової служби, не надали належної оцінки зазначеним доводам сторони захисту та фактично залишили поза увагою питання допустимості документів ВЛК.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України», процес мобілізації має чітко визначену послідовність юридично значимих дій.
Встановлення придатності військовозобов`язаного до військової служби шляхом належно проведеної ВЛК є обов`язковою передумовою подальших дій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, пов`язаних із врученням повістки та організацією відправлення особи до військової частини.
Вказане має істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Таким чином, у межах даного кримінального провадження встановлено, що обсяг медичного огляду ОСОБА_7 був неправомірно звужений, а оформлення результатів військово-лікарської комісії здійснено з порушенням встановленої процедури.
Разом із тим, суди попередніх інстанцій, встановивши обставини фактичного не проходження ОСОБА_7 частини обов`язкових лікарів та недостовірності окремих записів у документах ВЛК, тобто не проходження останнім медичного огляду в повному обсязі, дійшли висновку про законність притягнення особи до кримінальної відповідальності лише з тих підстав, що висновок ВЛК формально існував та не був окремо скасований.
Колегія суддів не може погодитися з таким підходом.
Розглядаючи кримінальне провадження, суди зобов`язані самостійно надати оцінку належності, допустимості та достовірності доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, у тому числі й документам ВЛК, незалежно від того, чи були вони оскаржені в окремому адміністративному порядку.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що картка медичного огляду обвинуваченого від 13 лютого 2024 року та довідка ІНФОРМАЦІЯ_4 про результати ВЛК № 20/12 не можуть визнаватися належними та допустимими доказами, оскільки їх зміст не підтверджує проходження засудженимпередбаченого законом медичного огляду, що беззаперечно встановлено під судового розгляду.
Таким чином, Суд доходить висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлення у визначеному законом порядку придатності ОСОБА_7 до військової служби, а відтак і наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях засудженого складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи відповідно до вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України як такі, що ухвалені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
У зв`язку із цим, інші доводи касаційної скарги сторони захисту, зокрема, щодо безпідставної відмови у призначенні судової почеркознавчої експертизи, а також щодо неналежної оцінки судами законності повістки та документів ТЦК та СП, не потребують окремої перевірки судом касаційної інстанції, оскільки вони не впливають на висновок Верховного Суду про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Звільнити ОСОБА_7 ,      ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти з установи виконання покарань.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3