ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19813/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/639/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/19813/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, ухваленого суддею Стельмащуком П.Я., повний текст, якого складено 26 лютого 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. звернулась у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить:
- збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі № 607/12152/15-ц та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 51223,74 грн.
Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача вказала на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі № 607/12152/15-ц з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн щомісяця, яких недостатньо для утримання дитини, оскільки, вона потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, медичне обслуговування. Крім того, з моменту визначення розміру аліментів пройшло більше десяти років, тому підвищилась вартість усіх товарів і послуг в Україні, які використовуються для забезпечення щоденних потреб дитини. Щомісячні витрати на доньку збільшилися, оскільки дівчинка навчається в дев`ятому класі, відвідує оздоровчі тренування, має хист до малювання.
Крім того, у зв`язку із проходженням дитиною стаціонарного лікування позивач сплатила за медикаменти 6914,21 грн (половина 3458 грн). Дитина перенесла операцію, після якої слід дотримуватися дієти, зокрема вживати парову їжу, для цього потрібно купити необхідну техніку (мультипіч) для готування та окремі продукти. Вартість мультипечі 7599 грн, половину з яких (3800,00 грн) слід стягнути з батька. У зв`язку із частими захворюваннями на ГРВІ, низьким імунітетом та рекомендаціями лікаря, дитина влітку 2023, 2024 та 2025 року оздоровлювалась на морі. Витрати за туристичні послуги склали 85989,48 грн, половина з яких складає 43494,74 грн. Також, позивач сплатила адміністративний збір у розмірі 1042,00 грн за переоформлення паспорта доньки для виїзду за кордон. Таким чином, із відповідача слід стягнути 51223,74 грн додаткових витрат, пов`язаних із лікуванням, реабілітацією та оздоровленням дитини. З цих підстав просить позов задовольнити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року року позов задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі №607/12152/15-ц, та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3600,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3458,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 373,67 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сампара Н.М., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/19813/25 від 26.02.2026, скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що в оскаржуваному рішенні суд зазначає, що «позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що заробітки (доходи) відповідача є такими, що дозволяють стягнути з нього аліменти в розмірі більшому мінімального рекомендованого на дитину, а саме 5000,00 грн на дитину щомісяця. Наявність двох транспортних засобів у відповідача, сама по собі, цього не доводить».
Однак, представник заявника стверджує, що наявність у ОСОБА_2 двох автомобілів марки OPEL VIVARO, 2011р.в., кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та марки OPEL ZAFIRA, 2011 р.в., кузов НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , підтверджує те, що він є забезпеченою особою і його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти своїй доньці ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн.
Окрім цього, з відео, які є в публічному доступі і опубліковані в соціальній мережі «TikTok», видно, що ОСОБА_2 веде активний спосіб життя, відпочиває на природі та організовує пікніки. Тому, беручи до уваги, вищезазначене, це ще раз підтверджує те, що матеріальний стан ОСОБА_2 цілком дозволяє сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн та відсутні підстави вважати протилежне.
Більше того, ОСОБА_2 , який виступає відповідачем у даній справі, не подано відзиву на позовну заяву, він не з`явився на жодне судове засідання, не брав участі у судовому засіданні через представника, при цьому, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи 
Вказують, що неподання відповідачем відзиву може бути розцінено судом як визнання позову за замовчуванням або за законом.
Таким чином, враховуючи наявність у відповідача двох транспортних засобів, що свідчить про певний рівень матеріального забезпечення, його спосіб життя, підтверджений відеоматеріалами, які є у публічному доступі, а також повну пасивність у судовому процесі, яка виразилась у неподанні відзиву та неявці у судові засідання без поважних причин, слід дійти висновку, що твердження суду першої інстанції про відсутність доказів належного матеріального стану відповідача є передчасним та необґрунтованим. Сукупність наведених обставин дає підстави вважати, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно. Більше того, так як відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву, беручи до уваги те, що він був належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання, з його сторони не подано заяви про перегляд заочного рішення у даній справі, то обґрунтовано вважають, що останній визнав позов та не заперечує проти позовних вимог.
Щодо стягнення додаткових витрат, то вказують, що в оскаржуваному рішенні суд зазначає, що «на підтвердження обставин необхідності оздоровлення дитини на морі позивач надала довідку лікаря-педіатра ОСОБА_4 без дати, відповідно до якої дитині рекомендовано оздоровлення на морі».
Звертають увагу на те, що відсутність дати видачі в медичній довідці є виключно технічною помилкою медичного закладу та не змінює зміст медичних фактів, написаних сімейним лікарем. Більше того, в даній медичній довідці проставлена печатка сімейного лікаря, таким чином, така медична довідка не може вважатися неналежним доказом у даній справі та не може вказувати, що така довідка була видана після вересня 2025 року.
Більше того, дана медична довідка підтверджує фактичні обставини справи, а саме наявність хвороби у ОСОБА_3 та необхідність її лікування.
Також, звертають увагу суду на те, що суд першої інстанції зазначивши в оскаржуваному рішенні, що «немає відомостей про медичні рекомендації чи будь-яке аргументоване обґрунтування позивачем відпочинку дитини на саме морському узбережжі Єгипту, а не інших (ближчих до України) країн. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє погодження відповідача на відпочинок дитини в Єгипті за вказану вище ціну», здійснив необґрунтоване втручання у приватне життя сім`ї.
Відповідно до ст. 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В чинному законодавстві України не міститься обмежень щодо місць відпочинку дитини. Мати дитини вправі сама вирішувати питання щодо відпочинку та оздоровлення дитини. Суд не може диктувати напрямок подорожі, якщо це не несе шкоди для життя та здоров`я дитини.
Також зазначають, що поїздка на море саме в Єгипет була спрямована на оздоровлення та відновлення психологічного стану ОСОБА_3 .
Враховуючи ситуацію, яка склалася в Україні у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, дитина зазнала значного емоційного напруження, що негативно позначилось на її психоемоційному стані.
Перебування у сприятливих кліматичних умовах, зміна обстановки та можливість повноцінного відпочинку сприяли стабілізації психологічного стану дитини, зниженню рівня тривожності та покращенню загального самопочуття.
Більше того, висновки суду першої інстанції про необхідність доведення переваг клімату Єгипту над іншими країнами «ближчими до України» є проявом надмірного формалізму та втручанням у приватне життя сім`ї, а саме вибір місця відпочинку та оздоровлення».
Посилання суду на те, що відсутні докази про те, що відповідач не надав згоди на відпочинок дитини за вище згаданою ціною є безпідставним, оскільки кожен із батьків, незалежно від того, чи проживають вони разом, зобов`язаний діяти в якнайкращих інтересах своєї дитини, забезпечувати для них всебічний розвиток та зростання. Звертають увагу, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що може розцінюватися як визнання позову.
Більше того, незважаючи на те, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , відповідач, батько дитини, ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь у вихованні та оздоровленні дитини. Якщо відповідач не пропонував альтернативних варіантів оздоровлення, чи не надав згоди на відпочинок дитини на морі, який необхідний для неї не тільки у зв`язку з відпочинком, але й у зв`язку з оздоровленням, тому його пасивна позиція не повинна обмежувати право дитини на відпочинок.
Як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , з 22.08.2025 - 01.09.2025 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП “ТКМЛ №2” із діагнозом жовчекам`яна хвороба жовчного міхура без холециститу. Деформація стоп. Інші розлади вегетативної нервової системи. Деформація грудно - поперекового відділу хребта.
Також, як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 з 12.09.2025 року по 22.09.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП “Тернопільська комунальна міська лікарня № 2” із діагнозом ЖКХ. Гострий обтураційний калькульозний флегмонозний холецистит. Пролапс мітрального клапана (4,5 мм) з легкою регуляцією.
У зв`язку із проходженням стаціонарного лікуванням ОСОБА_3 , мати, ОСОБА_1 сплатила за медикаменти - 6 914,21 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Тому вважають, що половину цієї суми - 3 458 грн слід стягнути з батька.
Також, зазначають, що дитина перенесла операцію, після якої слід дотримуватися дієти, зокрема вживати парову їжу, для цього потрібно купити необхідну техніку (мультипіч) для готування та окремі продукти.
Вартість мультипечі складає 7 599 грн., тому обгрунтовано вважають, що половину цієї суми - 3 800 грн. слід стягнути з батька.
У зв`язку із частими захворюваннями на ГРІВ, низьким імунітетом та рекомендаціями лікаря, дитина проходила оздоровлення на морі.
У червні 2025 року ОСОБА_1 витратила на оздоровлення дитини на морі - 33 375,48 грн, відповідно до договору про надання туристичних послуг від 13.06.2025, копія міститься в матеріалах справи.
У липні 2024 року ОСОБА_1 витратила на оздоровлення дитини на морі - 28 235 грн, відповідно до договору про надання туристичних послуг від 18.07.2024, копія міститься в матеріалах справи.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 витратила на оздоровлення дитини на морі - 25 279 грн., відповідно до договору про надання туристичних послуг від 03.08.2023, копія міститься в матеріалах справи.
Вказана інформація підтверджується відмітками в паспортах громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , копії яких містяться в матеріалах справи.
Також, ОСОБА_1 сплатила адміністративний збір у розмірі 1 042 грн. за переоформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , підтвердження додається.
Таким чином, вважають, що понесення позивачкою додаткових витрат пов`язаних із лікуванням, реабілітацією та оздоровленням дитини, ОСОБА_3 в розмірі 51 223.74 грн підтверджена належними та допустимими доказами, які слід стягнути з ОСОБА_2 .
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів, в тому числі і про збільшення їх розміру.
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі №607/12152/15-ц, з урахування ухвал суду від 29.10.2015 та 18.08.2018 про виправлення описок, ухвалено:
- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 жовтня 2007 року, актовий запис № 1861 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області;
- стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 14 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.
Згідно із витягами з реєстру Тернопільської територіальної громади №2025/011934698 та №2025/011936671 від 20.08.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .
Рішеннями комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради №202 від 28.10.2022 та № 314 від 15.09.2023 визнано, що мати ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з довідками №155 від 12.09.2023, №122 від 13.05.2024, №42 від 14.03.2025, виданими Дочірнім підприємством 2 Жек13 ЖБК, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (не проживає).
Відповідно до довідки №69/02-12 від 02.04.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахована у 1-А клас у 2016 році в Тернопільську ЗОШ І-ІІІ ступенів №14 ім. Б. Лепкого. Батько учениці 9-А класу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , не бере участі у її вихованні, а саме за період навчання доньки батько ні разу не з`являвся на батьківські збори, не долучався до класних і шкільних заходів, не забирає дитину зі школи, жодного разу не спілкувався з учителями та не цікавився про успішність та моральний розвиток Соломії.
Відповідно до довідки №01.1-04/879 виданої 14.08.2025 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у лікаря-педіатра АЗПСМ №10 КНП «ЦПМСД» ТМР. Декларація про вибір лікаря подана законним представником дитини – матір`ю дитини ОСОБА_1 . У випадках захворювання та на профілактичні огляди дитину супроводжує мати ОСОБА_1 , яка підписувала інформаційні згоди на проведення вакцинацій дитині. Зі слів лікаря-педіатра батько дитини на прийом до лікаря дитину не супроводжував та станом здоров`я не цікавиться. Дитина лікувалась: у лютому 2022 року в ендокринолога, у лютому 2022 року у невролога, листопаді та грудні 2022 року у окуліста, впродовж 2023 року перехворіла тричі на респіраторні захворювання, продовж 2024 року хворіла на ГРВІ, у 2025 році тричі хворіла на респіраторні захворювання. Впродовж 2022-2025 років дитина спеціалізованого медичного втручання не потребувала.
ОСОБА_3 у період з 22.08.2025 по 01.09.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» з приводу діагнозу: жовчнокам`яна хвороба, камінь жовчного міхура без холециститу, без згадки про обструкцію жовчновивідних шляхів, що підтверджується випискою №1903-с від 01.09.2025. Рекомендації: спостереження у педіатра, спеціальне харчування, лікування у відділенні.
03.09.2025 ФОП ОСОБА_5 видано довідку про те, що ОСОБА_3 відвідує заняття пн ср пт 16:00, вартість разового заняття 250 грн, абонемент 1500 грн (12 тренувань).
ОСОБА_3 у період з 12.09.2025 по 22.09.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» з приводу діагнозу: ЖКГ. Гострий обдураційний калькульозний флегмонозний холецистит. Проведене лікування: операція (15.09.2025) лапароскопічна холецистеутомія. ДЧП, що підтверджується випискою №2041-с/46583 від 22.09.2025. Рекомендації: нагляд хірурга, дотримання дієти, звільнення від відвідування навчального закладу, обмеження фізичних навантажень, перев`язка.
03.08.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Туристи) та ТОВ «Нейчерел Хот» (Турагент) уклали договір про надання туристичних послуг на суму 50556,45 грн.
18.07.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Туристи) та ТОВ «Інвікто Тревел» (Турагент) уклали договір про надання туристичних послуг на суму 56470 грн.
13.06.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Туристи) та ТОВ «Нейчерел Хот» (Турагент) уклали договір про надання туристичних послуг на суму 66750,96 грн.
24.09.2025 ОСОБА_1 сплатила 1042 грн адміністративного збору за виготовлення для ОСОБА_3 паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
До позову також долучено квитанції про купівлю медичних препаратів, одягу, косметичних засобів та засобів гігієни, продуктів харчування, оплати житлово-комунальних послуг (частину з яких сплачувала ОСОБА_6 ).
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1657/748, ОСОБА_1 у період з 06.10.2025 по 31.10.2025 перебувала на лікуванні у КНП «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» ТОР з приводу діагнозу: хвороба лайма. Рекомендації: спостереження у спеціалістів, приймання ліків, кардіоскопія, аналіз крові.
Задовольняючи частково позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що заробітки (доходи) відповідача є такими, що дозволяють стягнути з нього аліменти в розмірі більшому мінімального рекомендованого на дитину, а саме 5000,00 грн на дитину щомісяця.
Сам по собі факт наявності двох транспортних засобів у відповідача, цього не доводить.
Також, суд врахував, що витрати на утримання дитини з часу ухвалення судом первинного рішення про стягнення аліментів істотно зросли.
Відтак, зважаючи на передбачене законом право позивача на збільшення розміру стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, шляхом збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у цивільній справі №607/12152/15-ц, з 800,00 грн, на 3600,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, враховуючи вік платника аліментів, вік дитини та стан її здоров`я, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити вимогу про стягнення додаткових витрат частково та стягнути з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених позивачем витрат на придбання ліків в розмірі 3458,00 грн (6914,21 / 2). 
Колегія суддів з таким висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке. 
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
У відповідності до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За положеннями статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Звертаючись з позовом до суду представник позивача — адвокат Сампара Н.М. покликалася на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі №607/12152/15-ц, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 14 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.
Однак, аліменти, які сплачує відповідач у розмірі 800,00 грн, є недостатніми для утримання дитини, оскільки, в силу її віку, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, медичне обслуговування. Крім того, з моменту визначення розміру аліментів з 2015 року значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, ліки та житлово-комунальні послуги.
Матеріалами справи підтверджено, що дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачкою у справі) та перебуває на її утриманні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини несе витрати, які збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки, комунальні послуги, навчання та інше.
При цьому, відповідачем не представлено належних доказів, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання своїй дитині ОСОБА_3 в більшому розмірі, ніж у тому, що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі №607/12152/15-ц.
Поряд з цим, судом також враховано, що за положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень.
Позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що заробітки (доходи) відповідача є такими, що дозволяють стягнути з нього аліменти в розмірі значно більшому мінімального рекомендованого на кожну дитину, а саме 5000,00 грн на дитину щомісяця.
Відтак, враховуючи викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням встановлених обставин справи, матеріального становища відповідача, його фізичного стану, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, та обов`язку утримання дітей в рівній мірі як матері так і батька, колегія суддів вважає, що збільшення розміру стягнення аліментів до 3600 грн щомісячно, на дитину, відповідає положенням СК України та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у визначеному судом розмірі не є достатніми, оскільки у відповідача є два транспортні засоби, а також, що судом не взято до уваги спосіб життя відповідача та його повну пасивність у судовому процесі, яка виразилась у неподанні відзиву та неявці у судові засідання без поважних причин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції надано цим доводам обґрунтовану оцінку, яку заявниця просить переоцінити.
Також слід зазначити, що розмір аліментів визначено судом з врахуванням положень ст.ст. 182, 200 СК України. Позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами обставин, які мають істотне значення і свідчать про те, що визначений судом розмір аліментів 3600,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття є недостатнім. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 .
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст.185 СК України).
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20, аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Отже, це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні.
Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року в справі №520/12681/17.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за №1903-к від 01.09.2025, що ОСОБА_3 з 22.08 - 01.09.2025 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП “ТКМЛ №2” із діагнозом жовчекам`яна хвороба жовчного міхура без холециститу. Деформація стоп. Інші розлади вегетативної нервової системи. Деформація грудно - поперекового відділу хребта (а.с.20, т.1).
Також, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за №2041-с/46583 від 01.09.2025 вбачається, що ОСОБА_3 з 12.09.2025 року по 22.09.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП “Тернопільська комунальна міська лікарня № 2” із діагнозом ЖКХ. Гострий обтураційний калькульозний флегмонозний холецистит. Пролапс мітрального клапана (4.5 мм) з легкою регуляцією(а.с.18, т.1).
У зв`язку із проходженням стаціонарного лікуванням Зубкевич С.А., мати, ОСОБА_1 сплатила за придбання ліків 6 914.21 грн, що підтверджується фіксальними чеками, які наявні в матеріалах справи (а.с.41-47, т.1), тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов вірного висновку про необхідність задовольнити вимогу про стягнення додаткових витрат частково та стягнути з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених позивачем витрат на придбання ліків в розмірі 3458,00 грн (6914,21 / 2). 
Щодо позовних вимог про стягнення витрат на оздоровлення на морі, то колегія суддів звертає увагу, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність перебування дитини для відпочинку та оздоровлення в Єгипті, а саме, що такий відпочинок здійснено за рекомендацією лікаря. 
Так, на підтвердження обставин необхідності оздоровлення дитини на морі позивач надала довідку лікаря-педіатра ОСОБА_4 без дати, відповідно до якої дитині рекомендовано оздоровлення на морі (а.с.21 зворіт - 22, т.1). 
Також, згідно з наданими позивачем доказами, у період з 10.08.2023 по 17.08.2023, 02.08.2024 по 09.08.2024, 02.08.2025 по 10.08.2025 дитина перебувала разом з позивачем на відпочинку у Єгипті.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вищевказана довідка, не містить дати видачі, проте описує історію хвороб дитини з 2022 року по вересень 2025 року, з чого слідує, що довідка видана після вересня 2025 року.
При цьому, поїздки на море відбулись до вересня 2025 року (остання у серпні 2025 року).
Також, відпочинок дитини на морі є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, позивачкою не доведено погодження з відповідачем необхідності відпочинку саме на морському узбережжі Єгипту, а також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відмови відповідача фінансувати половину таких витрат.
За таких обставин, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог у цій частині.
Окрім цього, безпідставними є вимоги про відшкодування половини вартості витрат на придбання мультипечі, виготовлення закордонного паспорта , оскільки ці витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Вони відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін. 
Оскільки, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, залишити без змін. 
Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

М.В. Хома