ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 р. 	Справа № 440/7242/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.10.25 по справі № 440/7242/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач , ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), в якій, з урахуванням уточнення позову, просила:
-зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі № 440/146/20 в повному обсязі, де вказано: зарахувати до страхового стажу період її роботи на ДП "ВО "Знамя" з липня 2009 року по жовтень 2019 року включно з урахуванням заробітку за цей період в сумі 999489,79 грн та зробити відповідний перерахунок призначеної їй пенсії за віком з 26 лютого 2025 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо включення в розрахунковий період середньої заробітної плати ОСОБА_1 заробітної плати періоду з 01.07.2009 по 31.10.2019 з нульовим значенням.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 26.02.2025 з урахуванням заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи на ДП "ВО "Знамя" 01.07.2009 по 31.10.2019, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, призначену з 26.02.2025. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 37 років 4 місяців 20 днів, зарахованого по 06.12.2023, та заробітку з 01.07.2000 по 06.12.2023 – на підставі даних персоніфікованого обліку. Розмір пенсії – 5 172,64 грн. 
Оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за період роботи на ДП “Виробниче об`єднання “Знамя” з липня 2009 року по жовтень 2019 року (за виключенням січня, лютого 2011 року) питання зарахування зазначеного періоду позивачка вирішила у судовому порядку. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №440/146/20, яке набрало законної сили 26.03.2021, визнано протиправними дії управління щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на ДП «ВО «Знамя» з липня 2009 року по жовтень 2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 на ДП «ВО «Знамя» з липня 2009 року по жовтень 2019 року з урахуванням заробітку за цей період. З урахуванням роз`яснень, наданих Пенсійним фондом України 15.05.2025 за №2800 030201-9/32271, рішенням управління від 22.05.2025 призначено пенсію за віком ОСОБА_1 з 26.02.2025, із зарахуванням до страхового стажу та заробітної плати періоду з 01.07.2009 по 31.10.2019. При цьому заробітну плату за вказаний період враховано в нульовому значенні (за виключенням січня, лютого 2011 року).
Позивачка надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 – залишити без змін.
Позивачка зазначила, що застрахована особа не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення до страхового стажу періоду роботи і заробітку за відповідний період за порушення, вчинене підприємством - страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. Даний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а(2а/208/245/16) п.14; від 04.09.2018 у справі № 482/434/17; від 20.03.2019 у справі № 688/947/17; від 12.09.2019 у справі № 489 /2283/16-а; від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20.
Відповідно до ч.1 ст.308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , позивачка з 19.07.2000 до 31.12.2022 працювала на ДП «ВО «Знамя» (а.с.6-7).
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) в період з липня 2009 року по жовтень 2019 року (за виключенням січня , лютого 2011 року) ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата на ДП «ВО «Знамя», але страхові внески роботодавцем не сплачені (а.с.75-76).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №440/146/20, яке набрало законної сили 26.03.2021, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на ДП "ВО "Знамя" з липня 2009 року по жовтень 2019 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 на ДП "ВО "Знамя" з липня 2009 року по жовтень 2019 року з урахуванням заробітку за цей період.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Полтавським окружним адміністративним судом у рішенні від 24.04.2020 у справі №440/146/20 встановлено, що довідкою ДП «ВО «Знамя» від 18.09.2019 вих.№14-62 підтверджено, що із заробітної плати позивачки вирахувані внески до Пенсійного фонду України, однак у зв`язку зі скрутним фінансово-економічним становищем підприємства внески до пенсійного фонду за період з липня 2009 року по жовтень 2019 року не перераховані.
На звернення ОСОБА_1 від 28.04.2021 за №170/11 щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи на ДП «ВО «Знамя» на виконання рішення суду ГУ ПФУ в Полтавській області надано відповідь від 30.04.2021. За цією відповіддю станом на 30.04.2021 підприємство має заборгованість зі сплати страхових внесків за період з липня 2009 по грудень 2010 та зі сплати єдиного внеску за період з лютого 2011 року по серпень 2013 року. В ході проведення перевірки встановлено, що позивачка не набула пенсійного віку. Повне виконання судового рішення буде проведено після набуття пенсійного віку та звернення до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії (а.с.17).
28.01.2025 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.18).
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №163750032056 від 04.02.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що страховий стаж позивачки складає 26 років 5 місяців 24 дні. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 07.2009 по 10.2019, зазначений у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 25.07.1983, оскільки відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу ; період навчання з 01.09.1982 по 22.07.1983 відповідно до довідки №189 від 09.10.2024, оскільки дата народження не відповідає даним паспорта (а.с.20).
10.02.2025 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.22).
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №163750032056 від 17.02.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки, а страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці 20 днів. За доданими документами позивачці не зараховано періоди з 07.2009 по 10.2019, оскільки відсутні дані в ОК-5 (а.с.23).
30.04.2025 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.34).
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №163750032056 від 07.05.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки, а страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці 20 днів. За доданими документами позивачці не зараховано періоди з 07.2009 по 10.2019, оскільки відсутні дані в ОК-5 (а.с.35).
У відповідь на скаргу ОСОБА_1 та її лист від 22.04.2025 №1600-0305-5/31197 Пенсійним фондом України надано відповідь від 15.05.2025 №2800-030201-9/32271, в якій зазначено наступне. 28.01.2025, 10.02.2025, 30.04.2025 ОСОБА_1 зверталася із заявами про призначення їй пенсії за віком, за результатами розгляду яких заявниці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю 32 років страхового стажу. При цьому до страхового стажу заявниці не було враховано період роботи на ДП «Виробниче об`єднання «Знамя» з липня 2009 року по жовтень 2019 року ( за виключенням січня , лютого 2011 року), оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за вказаний період. Водночас, в матеріалах електронної справи є рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №440/146/20, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу заявниці період роботи з липня 2009 року по жовтень 2019 року на підприємстві з урахуванням заробітку за цей період. Враховуючи зазначене, слід повернутися до питання визначення права на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу та заробітної плати періоду з липня 2009 року по жовтень 2019 року на підставі заяви від 28.01.2025. При цьому заробітну плату за вказаний період слід врахувати в нульовому значенні (за виключенням січня, лютого 2011 року) (а.с.87).
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 22.05.2025 №163750032056 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.02.2025 . Відповідно до цього рішення пенсію позивачці призначено за рішенням суду, що набрало законної сили 26.03.2021; страховий стаж позивачки складає 37 років 4 місяці 20 днів, зарахований по 06.12.2023. Розмір пенсії з надбавками склав 5172,64 грн (а.с.44).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Отже, положеннями цього закону обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.
З огляду на викладене, заробітна плата за спірний період ( з 01.07.2009 по 31.10.2019) має бути врахована при обчисленні пенсії позивачки. Таким чином, відповідач має перерахувати пенсію позивачці, починаючи з 26.02.2025 (дата призначення пенсії).
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі-Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У статті 1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення.
Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбачуваного цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Cтраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058- IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
На час звернення із заявою від 30.04.2025 про призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років, отже, необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії за віком мав складати з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з положеннями ч.1 ст.40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку..
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, у нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.
Водночас, у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а Верховний Суд зазначив наступне: орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, органи Пенсійного фонду України в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів.
Проте в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що на момент призначення пенсії позивачці органами пенсійного фонду вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих нею документів.
Згідно з положеннями частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. .
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами . Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1983 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 19.07.2000 по 31.12.2022 працювала на ДП «ВО «Знамя» (а.с.6-7)
Таким чином спірний період роботи позивачки: 01 з липня 2009 року по 31 жовтня 2019 року підтверджуються записами трудової книжки.
Разом з тим, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) в період з липня 2009 року по жовтень 2019 року (за виключенням січня , лютого 2011 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата на ДП «ВО «Знамя», але страхові внески роботодавцем не сплачені (а.с.75-76).
У рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №440/146/20 встановлено, що довідкою ДП «ВО «Знамя» від 18.09.2019 вих.№14-62 підтверджено, що із заробітної плати позивачки вирахувані внески до Пенсійного фонду України, однак у зв`язку зі скрутним фінансово-економічним становищем підприємства внески до пенсійного фонду за період з липня 2009 року по жовтень 2019 року не перераховані.
Частинами 10 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV зазначено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до ст.106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегія суддів зазначає, що спірний період трудової діяльності ОСОБА_1 підтверджується записом у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відповідачем не наводилось будь-яких спростувань щодо його реальності.
Крім того, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган наділений правом здійснювати перевірки та звірки щодо достовірності виданих документів шляхом направлення відповідних запитів.
Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що апелянтом вживались будь-які заходи, спрямовані на отримання відомостей щодо трудової діяльності ОСОБА_1 у спірний період.
Колегія суддів зазначає, що сама по собі відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за вказаний період не є самостійною підставою для позбавлення позивачки права на перерахунок пенсії.
Колегія суддів зазначає, що внаслідок невиконання ДП «ВО «Знамя» обов`язку зі сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачка позбавлена соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку , внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Суд зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для врахування пенсійним органом заробітної плати для призначення пенсії в нульовому значенні.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а , від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а, від 27.02.2019 у справі № 638/5795/17, від 02.08.2022 у справі №560/4616/20 та, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.
Зважаючи на те, що як обов`язок зі сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), отже, відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, отже, не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивачку у спірний період, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заробітна плата за спірний період з 01.07.2009 по 31.10.2019 має бути врахована при обчисленні пенсії позивачки.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 440/7242/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк