ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/15064/24 пров. № А/857/13542/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гудима Л.Я., Мандзія О.П.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» звернулось в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000244/2 від 17.10.2024.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2024 між ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» (покупець) та SETTE Group Sp.z.o.o (Республіка Польща) укладено зовнішньоекономічний контракт № 2707PL відповідно до якого, SETTE Group Sp.z.o.o зобов`язується поставляти товар - транспортні засоби нові та бувші у використанні, а покупець прийняти та оплатити їх на умовах, визначених у специфікаціях та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Товар, що поставляється, має бути поставлений в повній відповідності до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними в специфікаціях, що є невід`ємною частиною контракту. Відповідно до специфікації № 11 від 13.10.2024, інвойсу № 2/10/2024 від 13.10.2024 продавцем поставлено позивачу автобус бувший у використанні марки CITROEN VF7YEHMMC11824010 за ціною 2 100 євро. З метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту 17.10.2024 декларантом ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» в порядку електронного декларування подано до Волинської митниці митну декларацію № 24UА205050036925U1 з описом товару «Автобус міжміський, що був у використанні: марка згідно з довідником - CITROEN модель згідно з довідником; - JUMPER; - (кузов, шасі, рама) № VF7YEHMMC11824010; - кількість сидячих місць, враховуючи місце водія – 17; - призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; - тип двигуна – дизель; - робочий об`єм циліндрів двигуна 2999 см.куб.; - номер двигуна - не визначений; - потужність – 115 kw; - колісна формула - 4x2; - календарний рік виготовлення – 2010; - модельний рік виготовлення – 2010; Країна виробництва (FR); торгівельна марка «CITROEN», а також документи, на підставі яких товар був куплений та доставлений до митного кордону України. У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним – першим методом, а саме на основі ціни товару, скоригованої на суму витрат на транспортування. Проте, Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 17.10.2024 № UA205050/2024/000244/2 та митну вартість визначила за резервним методом.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000244/2 від 17.10.2024.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач надав митному органу всі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, які підтверджують митну вартість товару за основним методом – за ціною договору. Суд першої інстанції встановив, що контракт, специфікація, інвойс, платіжна інструкція, документи щодо транспортних витрат та інші подані матеріали є узгодженими між собою, не містять розбіжностей щодо вартості товару та підтверджують фактичну ціну його придбання. Суд першої інстанції дійшов висновку, що митниця не довела наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості, а наведені нею зауваження не стосуються числових значень складових митної вартості. Зокрема, різниця між даними інвойсу та митної декларації країни відправлення не свідчить про заниження вартості, оскільки експортна декларація не є документом, що підтверджує митну вартість товару, а відображає статистичну вартість товару. Так само відмінність між власником транспортного засобу та продавцем не впливає на визначення митної вартості, а перевірка правомірності набуття продавцем права на відчуження транспортного засобу не належить до повноважень митного органу. Суд також відхилив доводи митниці щодо неналежного оформлення платіжної інструкції, оскільки оплата товару підтверджена банківськими документами, сформованими із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, а банк додатково підтвердив їхню юридичну силу та факт проведення платежу. При цьому суд зазначив, що умови та спосіб оплати товару самі по собі не можуть бути підставою для невизнання митної вартості. Крім того, суд визнав безпідставними сумніви митного органу щодо транспортних витрат, оскільки їх розмір підтверджений калькуляцією витрат, договором про надання транспортних послуг та актом виконаних робіт. Подані документи дозволяли встановити маршрут перевезення, розмір витрат до митного кордону України та їх включення до митної вартості товару. Митниця не обґрунтувала необхідність витребування додаткових документів та не вказала, які саме складові митної вартості вони повинні були підтвердити або спростувати. Також відповідач не довів наявності підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості та переходу до резервного методу. Сам по собі нижчий рівень митної вартості порівняно з іншими поставками або дані автоматизованої системи управління ризиками не можуть бути достатньою підставою для коригування митної вартості.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товару за МД від 17.10.2024 № 24UA205050036925U1 не може бути визнана у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та вони містять розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість, та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності. Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, проте, декларант не надав інших документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, Волинською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.
ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» подало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає про те, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, надано належну юридичну оцінку доказам, повно, всебічно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 17.10.2024 ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подано МД № 24UA205050036925U1 з метою здійснення митного оформлення товару: «Автобус міжміський, що був у використанні: марка згідно з довідником – CITROEN, модель згідно з довідником – JUMPER, - (кузов, шасі, рама) № НОМЕР_1 , кількість сидячих місць, враховуючи місце водія – 17, призначення - для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, тип двигуна – дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 2999см.куб., номер двигуна - не визначений, потужність – 115 kw, колісна формула - 4x2, календарний рік виготовлення – 2010, модельний рік виготовлення – 2010, Країна виробництва (FR), торгівельна марка «CITROEN». Митна вартість товару була визначена на рівні 2 100,00 Євро (з урахуванням транспортних витрат у сумі 7 250,00 грн), яку визначено за першим методом за курсом валюти 44,9132 грн за 1 євро.
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-фактура (інвойс) № 2/10/2024 від 13.10.2024; декларацію про походження товару № 2/10/2024 від 13.10.2024; свідоцтво про реєстрацію № 18-06655916 від 28.08.2024; калькуляцію транспортних витрат від 15.10.2024, висновок про якісні характеристики товару № 1648 від 15.10.2024, контракт № 2707pl від 27.07.2024, специфікація № 11 від 13.10.2024, довідка № 24/01 від 24.01.2022, довідка № 151024049 від 15.10.2024, фото від 16.10.2024, копія митної декларації країни відправлення № MRN24PL341010E0254730 від 14.10.2024.
Декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи відповідно до положень статей 53, 54 МК України: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
При цьому, направлення зазначеної вимоги щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:
- вартість товару згідно інвойсу від 13.10.2024 № 2/10/2024 не відповідає вартості товару згідно копії митної декларації країни відправлення від 14.10.2024 № MRN24PL341010E0254730;
- продавець товару згідно контракту від 27.07.2024 № 2707pl - SETTE GROUP Sp.z o.o. фірма, зареєстрована в Республіці Польща, та поставка товару здійснюється з Республіки Польща, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28.08.2024 № 18-06655916 видане в Іспанії та виписане на VIKTOR&DAVID VIAJESL. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару;
- в специфікації від 13.10.2024 № 11 до контракту передбачена передоплата за товар, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт здійснення передоплати за оцінюваний товар, не було надано.
- для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 15.10.2024 б/н, проте не надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат.
Декларант у відповідь листом від 08.11.2024 надав пояснення та додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару: копію комунікату 24ІЕ599- 2991593, копію листа агенції митної Efektor Zbigniew Ksczkowski від 30.10.2024; копію договору про надання послуг послуг № 13/10 від 13.10.2024, акт прийому-передачі № 13/10 від 15.10.2024 до договору про надання послуг № 13/10 від 13.10.2024, копію листа АТ «ПУМБ» від 27.10.2023 № LSK-07.8/155, копію заявки на купівлю валюти № 27 від 16.10.2024, копію валютного свіфт від 16.10.2024 та копію платіжної інструкції в іноземній валюті № 34 від 16.10.2024.
Крім того, ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» листом від 08.11.2024 просило також митний орган провести митне оформлення на підставі поданих документів.
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 17.10.2024 № UА205050/2024/000244/2.
З графи 33 вказаного рішення слідує, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.
Декларантом на вимогу було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 16.10.2024 № 34. Термін оплати згідно наданої платіжної інструкції в іноземній валюті № 34 (16.10.2024) не відповідає умові передоплати за товар, визначеній в специфікації від 13.10.2024 № 11 до Контракту, адже товар на експорт оформлено 14.10.2024 (згідно копії митної декларації країни відправлення № MRN24PL341010E0254730), та ввезено на митну територію України 14.10.2024. Окрім того, згідно з нормами Закону України від 21червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті. Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 № 216 (зі змінами), передбачено обов`язкові реквізити, які повинні містити платіжні інструкції в іноземній валюті, зокрема, підпис(и) (власноручний(і)/електронний(і)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком. З урахуванням викладеного та передоплати за товар, визначеної в специфікації від 13.10.2024 № 11 до контракту, надана копія платіжної інструкції в іноземній валюті від 16.10.2024 № 34 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, та не відповідає умовам передоплати за товар, визначеним специфікацією від 13.10.2024 № 11 до Контракту. Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що зазначено в заяві від 17.10.2024 б/н.
Відтак, у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано.
Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом (стаття 64 МК України). Рівень митної вартості визначено на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (МД від 16.07.2024 № UA101020/2024/025672). За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість подібного товару, митне оформлення якого вже здійснено, - пасажирського автобуса, що був у використанні, ідентичної торгової марки «CITROEN», подібної моделі: «JUMPER od. RELAY», з ідентичною країною виробництва - «Франція», ідентичного призначення - «для перевезення пасажирів по дорогах загального значення», ідентичного модельного року виготовлення - 2010, подібного календарного року виготовлення - 2012, з подібними технічними характеристиками (2999 см3, кількість сидячих місць, враховуючи місце водія -17, тип двигуна - дизель) що ввозився з Німеччини на умовах поставки FCA Herne, та з урахування обсягу партії товару - 1 шт. Рівень митної вартості товару, з урахуванням здійсненого коригування транспортних витрат, обумовленого різницею у відстані транспортування, становить 23 161,4225 Євро за шт. (23 000 Євро за шт. - фактурна вартість товару за МД № UA101020/2024/025672 + 7 250 грн. задекларованих транспортних витрат по доставці оцінюваного товару за МД № 24UA205050036925U1 в перерахунку по курсу в євро на дату подання МД № 24UA205050036925U1- 17.10.2024).
Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000995, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МК України.
В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA205050036978U1 від 17.10.2024 з застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частинами першою - третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Як передбачено частинами другою - третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами першою - третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду першої інстанції позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) № 2/10/2024 від 13.10.2024; декларацію про походження товару № 2/10/2024 від 13.10.2024; свідоцтво про реєстрацію № 18-06655916 від 28.08.2024; калькуляцію транспортних витрат від 15.10.2024, висновок про якісні характеристики товару № 1648 від 15.10.2024, контракт № 2707pl від 27.07.2024, специфікація № 11 від 13.10.2024, довідка № 24/01 від 24.01.2022, довідка № 151024049 від 15.10.2024, фото від 16.10.2024, копія митної декларації країни відправлення № MRN24PL341010E0254730 від 14.10.2024.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.
Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа № 540/2605/18), від 06.05.2020 (справа № 140/1713/19), від 21.10.2021 (справа № 420/4820/19).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
Такі правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Так, контрактом № 2707pl від 27.07.2024, укладеним між ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» (покупець) та SETTE Group Sp.z.o.o (Республіка Польща), визначено, що SETTE Group Sp.z.o.o зобов`язується поставляти товар – транспортні засоби нові та бувші у використанні, а покупець прийняти та оплатити їх на умовах, визначених у специфікаціях та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Товар, що поставляється, має бути поставлений в повній відповідності до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними в специфікаціях, що є невід`ємною частиною контракту.
Загальна сума контракту становить 500 000 Євро; вартість товару визначається згідно специфікації та інвойсів, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до специфікації № 11 від 13.10.2024 продавець SETTE GROUP Sp.z o.o. зобов`язується поставити товар - автобус CITROEN, vin № НОМЕР_1 . Ціна товару становить 2 100 Євро. Умови поставки FCA Kielce відповідно до Правил Інкотермс, в редакції 2010 року. Фактури є дійсними без підпису та печатки продавця. Форма оплати – передоплата.
Згідно з інвойсом від 13.10.2024 № 2/10/2024 вартість товару – автобус CITROEN, vin № НОМЕР_1 становить 2 100 Євро. Вказаним рахунком-фактурою визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну та визначено спосіб оплати – переказ.
Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 13.10.2024 № 2/10/2024 (2 100 Євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД 24UА205050036925U1 від 17.10.2024 (графа 22).
Крім того, декларантом позивача було надано митному органу платіжну інструкцію в іноземній валюті від 16.10.2024 № 34 на суму оплати 2 100 Євро, у графі «призначення платежу» вказано про оплату за Контрактом № 2707pl від 27.07.2024 за транспортний засіб з vin № НОМЕР_1 .
Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Щодо доводів скаржникапро те, що вартість товару згідно інвойсу від 13.10.2024 № 02/10/2024 (2 100 Євро) не відповідає вартості товару згідно митної декларації країни відправлення від 14.10.2024 № MRN 24PL341010E0254730, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невзяття таких до уваги з огляду на таке.
Митна декларація країни відправлення від 14.10.2024 № MRN 24PL341010E0254730 в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Як уже було зазначено вище, декларантом до митної декларації було надано інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція. Так рахунок-фактура є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.
Крім того, колегія суддів зазначає, що експортна декларація – це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Суд зазначає, що будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.
При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.
Вказана обставина відповідачем жодними доказами не спростована.
Стосовно твердження митного органу про те, що власник т/з VIKTOR&DAVID VIAJESL, вказаний у свідоцтві про реєстрацію № 18-06655916 від 28.08.2024, виданому в Іспанії, не відповідає продавцю згідно контракту – SETTE GROUP Sp.z o.o. (Польща), то колегія суддів зазначає, що продавець та власник товару не повинен обов`язково бути однією і тією ж особою. Продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. З поданих декларантом документів (контракту № 0707pl від 27.07.2024) зрозуміло, що продавцем є компанія SETTE GROUP Sp.z o.o. (Польща). Доказів перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця, матеріали справи не містять.
Також чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, що може становити комерційну таємницю, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Більше того, колегія суддів зауважує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару.
Також однією із підстав, якою відповідач обґрунтовує рішення про коригування митної вартості товарів, є та обставина, що платіжна інструкція від 17.11.2023 № 35 не відповідає вимогам Закону України № 1591-ІХ «Про платіжні послуги» та «Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 № 216 (зі змінами), оскільки не містить усіх обов`язкових реквізитів визначених Постановою № 216 (зокрема, власноручних/електронних підписів відповідальних осіб платника, які мають право розпоряджатися рахунком відповідно до законодавства України) та не відповідає умовам передоплати за товар, визначеним специфікацією від 13.10.2024 № 11 до контракту.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що кваліфікований електронний підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. КЕП накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Платіжна інструкція була виготовлена через систему Інтернет - банкінг АТ «Перший український міжнародний банк» з застосуванням кваліфікованого електронного підпису. Крім того, колегія суддів зауважує, що платіжна інструкція містить штамп АТ «Перший український міжнародний банк» про проведення платежу банком 16.10.2024, що в свою чергу підтверджує безсумнівність здійснення оплати за товар відповідно до контракту № 2707pl від 27.07.2024 та інвойсу від 13.10.2024 № 02.10.2024.
Крім цього, на запит товариства, АТ «Перший український міжнародний банк» листом від 27.10.2024 № LSK-07.8/155 повідомив про те, що рахунки ТОВ « 777 Трейдінг Груп» відкриті та обслуговуються на умовах Договору банківського обслуговування корпоративних клієнтів, укладеного клієнтом з Банком 20.07.2021. умови вказаного Договору відповідають нормам законодавства з питань електронного документообігу в частині правового статусу електронного документа. Зокрема, статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Враховуючи зазначене, платіжні інструкції клієнта, що подавались банком клієнту з використанням Системи «Інтернет-Банкінг» підписані шляхом накладення відповідного ЕП у передбаченому Договором порядку, є дійсними та не потребують їх підтвердження документами на паперових носіях.
Отже, платіжна інструкція в іноземній валюті № 34 від 16.10.2024 повністю відповідає умовам оплати, визначеним в специфікації від 13.10.2024 № 11 до контракту 2707рІ від 27.07.2024, що підтверджено записам в призначенні платежу - Prepayment for the vehicle to the con 2707pl DD 27.07.2024 (vin НОМЕР_1 ).
Крім того, колегія суддів наголошує, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості (вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, наведеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20).
Разом з тим, колегія суддів враховує, що оплата товару 16.10.2024 відбулась перед оформленням товару на експорт 17.10.2024.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі твердження митного органу є безпідставними та необґрунтованими.
Стосовно доводів скаржника про те, що декларантом для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару надано калькуляцію транспортних витрат від 15.10.2024 б/н, проте не надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Колегія суддів, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, які полягають у такому.
Якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Таким чином, калькуляція витрат від 15.10.2024 підтверджує витрати по доставці автобуса CITROEN, vin № НОМЕР_1 , відповідно до якої витрати по доставці автобуса за маршрутом Kielce (Польща) – Устилуг (Україна) - 290 км становлять 7 250,00 грн, в тому числі: по маршруту Kielce (Польща) – Устилуг (Україна) – 7 250,00 грн; Устилуг-Ковель – 2 250,00 грн. Відповідно до цієї калькуляції страхування за рахунок ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» не здійснювалось, розвантажувальні та навантажувальні роботи не проводились.
Колегія суддів зазначає, що інформація, що міститься у калькуляції витрат по доставці автобуса від 15.10.2024 в розмірі 7 250,00 грн, дає можливість ідентифікувати товар, що транспортувався. Тобто, вказана калькуляція містить числове значення витрат щодо транспортування товару до кордону України в розмірі 7 250,00 грн та ці транспортні витрати були включені до митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 МК України.
Крім того, декларантом позивача до митного оформлення було надано договір про надання послуг від 13.10.2024 № 13/10 та акт прийому-передачі від 15.10.2024 № 13/10, якими також підтверджено розмір витрат на транспортування товару, в тому числі до митного кордону України в сумі 7 250,00 грн.
Вказане, на думку колегії суддів, спростовує твердження митного органу про не надання документів на підтвердження суми фактично понесених транспортних витрат.
Окрім цих витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає з умов контракту та рахунка-фактури).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Колегія суддів також наголошує, що вимога про надання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).
Приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що за практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару.
Відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу для визначення митної вартості товару.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000244/2 від 17.10.2024 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 140/15064/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. П. Мандзій