ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/22602/24 пров. № А/857/33542/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі №380/22602/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Андрусів У. Б.,
час ухвалення рішення – 17 липня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті щомісячної пенсії з 01 вересня 2013 року по 01 квітня 2024 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити йому щомісячну додаткову пенсію з 01 вересня 2013 року по 01 квітня 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 02 жовтня 2013 року до 01 квітня 2024 року щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 02 жовтня 2013 року до 01 квітня 2024 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у зв`язку із закінченням терміну дії посвідчення особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 14 червня 2000 року серії НОМЕР_1 та вкладки від 21 вересня 2010 року № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01 вересня 2013 року припинено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зазначає, що на підставі заяви від 03 квітня 2024 року та доданого посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 (категорія 1) від 13 листопада 2019 року серія НОМЕР_3 (безстроково) з 01 травня 2024 року встановлено щомісячну додаткову пенсію в сумі 284,70 грн. Звертає увагу на те, що позивач не вчиняв активних дій, а саме: не надав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджує статус потерпілого Чорнобильської катастрофи та надає право на пільги, зокрема на отримання цієї доплати, а тому підстави для виплати вказаної доплати за спірний період відсутні. Крім того, покликається на пропуск строку звернення у суд з цим позовом. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, за змістом розрахунку від 26 травня 2000 року за пенсійною справою №91-15640 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Згідно з посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 14 червня 2000 року серія НОМЕР_1 та вкладки до нього № НОМЕР_4 (дійсна до 01 вересня 2013 року ) позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, про що свідчить пенсійне посвідчення від 22 серпня 2013 року серії НОМЕР_5 .
Відповідно до довідки МСЕК від 22 серпня 2013 року серії 10 ААБ №158201 позивачу безтерміново встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
У матеріалах справи наявне посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 02 жовтня 2013 року серія НОМЕР_6 та вкладка до цього посвідчення № НОМЕР_7 , що видане безтерміново.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 13 листопада 2019 року Львівською обласною державною адміністрацією. Строк дії безстроково.
03 квітня 2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо нарахування та виплати додаткової пенсії як особі з інвалідністю, учаснику ліквідації на Чорнобильській АЕС (1 категорія) за останні три роки.
Листом від 01 травня 2024 року №12114-10685/Л-52/1300-24 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило, що у зв`язку із закінченням терміну дії посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 14 червня 2000 року серії НОМЕР_1 та вкладки від 21 жовтня 2010 року № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01 вересня 2013 року припинено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім того зазначило, що на підставі доданого до заяви від 03 квітня 2024 року посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1) від 13 листопада 2019 року серії НОМЕР_3 (безстроково) з 01 травня 2024 року встановлено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 284,70 грн.
Вважаючи дії відповідача протиправними, тобто такими, що порушують його право на отримання додаткової пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивач пред`явив цей позов. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови №1210 не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України та порушує право позивача на перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, а відтак є протиправною, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 02 жовтня 2013 року до 01 квітня 2024 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови №1210. Разом з тим, щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали щодо порушеного права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, то у задоволенні такої відмовлено, оскільки позивач не навів конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії відповідача носять очевидний, систематичний протиправний характер та такі дії спрямовані навмисно на грубе порушення прав позивача. Крім того, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796).
Метою та завданнями Закону № 796-XII є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
За змістом ст.65 Закону №796-ХІІ посвідчення є основним документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Кабінетом Міністрів України 20.01.1997 №51 (далі – Порядок №51) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - 2013 рік) інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. – не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору « Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» і «Постраждалий від Чорнобильської катастрофи» (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. №135 з тимчасовими вкладками затвердженого цією постановою зразка для осіб, які станом на 1 жовтня 1998 р. не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року.
Згідно з абз.2 п.10 Порядку №51 видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
За змістом п.11 Порядку №51 у разі втрати або псування посвідчення замість нього видається дублікат на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, а також особистої заяви (з поясненням обставин втрати або псування посвідчення і зазначенням його номера і дати видачі) та публікації в пресі повідомлення про визнання втраченого посвідчення недійсним. 
Дублікат видається органом, який видав посвідчення, або органом, який видає такі посвідчення за новим місцем проживання громадянина, на підставі завірених в установленому порядку копій документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку. Угорі у лівому кутку посвідчення ставиться штамп або робиться чорним чорнилом надпис: «Дублікат. Видано замість посвідчення серії ... № ...». 
У разі відшукання втраченого посвідчення воно підлягає обов`язковому здаванню для знищення органові, яким видано його дублікат.
11 липня 2018 року Кабінет Міністрів України прийнято Постанову №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян .
Відповідно до ст.49 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно зі ст.50 Закону №796-ХІІ (у редакції, чинній з 01 січня 2015 року) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Отже на час виникнення спірних правовідносин Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796-ХІІ.
Зазначені положення Закону №796-ХІІ неконституційними не визнавались.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова №1210).
За змістом пп.1 п.3 Постанови №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1, зокрема з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю I групи - 474,5 гривні; особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні; особам з інвалідністю III групи - 284,7 гривні.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14 червня 2000 року має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченнями від 14 червня 2000 року серія НОМЕР_1 , від 02 жовтня 2013 року серії НОМЕР_6 , від 13 листопада 2019 року серії НОМЕР_3 , які видані Львівською ОДА.
Матеріалами справи стверджується і не заперечується відповідачем, що позивачу здійснювалося нарахування та виплата підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи в розмірі 284,70 грн до 01 вересня 2013 року та починаючи з 01 травня 2024 року.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, посвідчення від 02 жовтня 2013 року серії НОМЕР_6 , на підставі якого здійснюється нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, наявне в матеріалах справи та відповідає встановленому зразку відповідно до Порядку №51. 
При цьому, пенсійним органом не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а статус позивача скасований, а тому підстави ставити під сумнів наданий позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який є визначальною умовою для призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відсутні.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повідомлення позивача про припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та наявність вищезазначеного посвідчення, що підтверджує статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, та є підставою для виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, упродовж спірного періоду, зокрема з 02 жовтня 2013 року (дата видачі посвідчення серії НОМЕР_6 , а не з моменту припинення виплати, як стверджує позивач) до моменту поновлення виплати, а тому наявні правові підстави для перерахунку та виплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону №796-XII.
Даючи правову оцінку правову оцінку правомірності поновлення строку звернення у суд, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступе.
Застосовуючи строки у соціальній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку. якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ необхідно виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним нарахуванням або непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом спору у цій справі є виплата щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до п.13 Постанови №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виплачується особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особам з інвалідністю 3 групи, у розмірі 284,70 грн.
Колегія суддів вважає необхідним повторно наголосити, що у матеріалах справи відсутні докази доведення до відома позивача про проведені відповідачем перерахунки, зменшення розміру пенсії в результаті припинення виплати щомісячної додаткової пенсії.
Таким чином, колегія суддів, враховуючи наведене вище, а також зважаючи на незначний нормативно встановлений розмір щомісячної додаткової пенсії та складність (неможливість) ідентифікації її наявності/відсутності під час проведення відповідачем нарахування та виплати пенсії, вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач міг і не знати про припинення виплати щомісячної додаткової пенсії, а дізнався лише у травні 2024 року після отримання листа відповідача від 01 травня 2024 року №12114-10685/Л-52/8-1300/24, а відтак позивач підтвердив існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення у суд з цим позовом.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови №1210 не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України та порушує право позивача на перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, а відтак є протиправною, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 02 жовтня 2013 року до 01 квітня 2024 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до постанови №1210. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі №380/22602/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі №380/22602/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.