ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року		Справа №460/12457/25 пров. №А/857/15853/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року (суддя Максимчук О.О, м. Рівне, повний текст складено 17 лютого 2026 року), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену внаслідок невчинення дій та неприйняття рішень у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII), наявність тривалої та умисної бездіяльності, для своєчасного та повного виконання Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №460/51088/22 (далі Рішення суду).
- встановити судовий контроль шляхом зобов`язання відповідача (в особі державного виконавця у виконавчому провадженні) вжити своєчасних та ефективних заходів з примусового виконання Рішення суду та (в особі керівника органу ДВС) здійснювати контроль за своєчасністю та повнотою вчинення дій та прийняття рішень державним виконавцем, у відповідності до Закону № 1404-VIII. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 8 січня 2026 року замінено відповідача у справі – Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його правонаступника на Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі Відділ).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Відділу щодо невжиття своєчасних заходів для примусового виконання Рішення суду в порядку, встановленому Законом №1404-VIII. Зобов`язано Відділ невідкладно вжити передбачених Законом №1404-VIII заходів примусового виконання Рішення суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що при виконанні виконавчого листа у справі №460/51088/22, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 24.10.2023 (далі Виконавчий лист), державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства з повним з`ясуванням всіх обставин. Державним виконавцем встановлено, що невиплата нарахованої ОСОБА_1 на виконання Рішення суду пенсії за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 в сумі 200 218 грн зумовлена не недбалістю чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне правовим регулюванням порядку виплати та фінансуванням витрат, пов`язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII). Невиконання судового рішення щодо виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив проводити розгляд справи без його відсутності.
Відповідно до частини третьої статі 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасника справи, що не з`явився.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття державним виконавцем своєчасних заходів для примусового виконання Рішення суду, не надіслання учасникам справи рішень у виконавчому провадженні в порядку та у строки, встановлені Законом №1404-VIII, недотримання строків вчинення виконавчих дій відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII, свідчать про протиправну бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка порушує права та законні інтереси позивача, як стягувача у виконавчому провадженні №73497489. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Рішенням суду, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ) здійснити з 19.06.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), до зміни законодавства або зміни правового статусу позивача.
Для примусового виконання Рішення суду Рівненським окружним адміністративним судом 24.10.2023 видано Виконавчий лист.
На підставі Виконавчого листа та за заявою стягувача (позивача) державним виконавцем відповідача було винесено постанову від 13.12.2023 про відкриття виконавчого провадження №73497489, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.
10.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про стан виконання Рішення суду, у якій просив орган ДВС направити боржнику (ГУПФ) вимогу про стан та перебіг виконання Рішення суду, вчинені дії та прийняті рішення на його виконання з наданням підтверджуючих документів про таке виконання.
24.06.2025 державним виконавцем відповідача було направлено вимогу ГУПФ щодо виконання, серед іншого Рішення суду, за наслідками якого відкрито ВП №73497489, та надати підтверджуючі документи про його виконання.
Відповідач листом від 30.06.2025 №19592 повідомив, що у визначені державним виконавцем строки боржником не надано підтверджуючі документи щодо виконання вищезазначеного судового рішення, а 24.06.2025 державним виконавцем до ГУПФ скеровано вимогу щодо виконання Рішення суду.
Боржник у ВП №73497489 – ГУПФ на вимогу державного виконавця повідомив листом від 01.07.2025 №1700-0802-5/48153, про те, що Рішення суду виконано відповідно до покладених зобов`язань, в установленому законодавством порядку, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії, сума нарахованої доплати за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 становить 200218 грн та буде виплачена після виділення коштів на ці цілі, станом на 30.06.2025 року Рішення суду перебуває на обліку в реєстрі судових рішень за №411993.
Представник позивача (стягувача у ВП) 25.09.2025 звернувся до відповідача із клопотанням про здійснення контролю у ВП №73497489, а саме щодо виконання Рішення суду боржником.
Відповідач надіслав на адресу боржника – ГУПФ вимогу державного виконавця №73497489 від 26.09.2025 про надання інформації щодо виконання Рішення суду.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою та третьою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон № 1404-VІІІ.
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено судом першої інстанції, після відкриття виконавчого провадження (13.12.2023) державним виконавцем 18.01.2024 було сформовано вимогу до пенсійного органу про надання інформації щодо виконання Рішення суду. Водночас матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів фактичного направлення такої вимоги боржнику, а також доказів отримання від нього відповіді чи вчинення будь-яких подальших виконавчих дій за результатами її розгляду.
Наступні дії, спрямовані на виконання Рішення суду, вчинено державним виконавцем лише 24.06.2025 шляхом направлення повторної вимоги боржнику, тобто через значний проміжок часу після відкриття виконавчого провадження та після звернення стягувача із відповідною заявою.
Подальша вимога датована 26.09.2025, при цьому її надсилання також пов`язане із зверненнями позивача та розглядом даної справи.
Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не містять доказів здійснення державним виконавцем передбачених законом заходів примусового виконання рішення, зокрема дій, визначених статтею 63 Закону №1404-VIII, а саме: перевірки виконання рішення боржником після спливу строку, зазначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, за наслідками яких, у разі невиконання боржником судового рішення, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
28.11.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника, тобто майже через два роки після відкриття виконавчого провадження та після звернення позивача до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не забезпечено своєчасного та ефективного вжиття заходів примусового виконання судового рішення, що порушує права позивача як стягувача та свідчить про тривалу бездіяльність органу державної виконавчої служби.
При цьому, ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити відповідні дії, спрямовані на реальне виконання судового рішення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 02.06.2026.