Справа №461/4614/26
Провадження №3/461/1800/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року, суддя Галицького районного суду м.Львова Юрків О.Р., при секретарі судових засідань Некоз М.Ю., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Бєлікової А.В., представника Львівської митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина США, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , вид на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 11.09.2025 року виданий 4601,
за ч.3 ст.471 Митного кодексу України –

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про порушення митних правил №0407/UA209000/2026 від 15.03.2026, 15 березня 2026 року близько 14 години 22 хвилин гр. США ОСОБА_3 по смузі руху "червоний коридор" в якості пасажира рейсового автобуса марки «SETRA» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який слідував по маршруту «Миколаїв-Варшава» прямував з України в Республіку Польща, через пункт пропуску «Рава-Руська - Хребенне» Львівської митниці. 
Гр. США ОСОБА_3 було заповнено митну декларацію, в якій він вказав що переміщує: особисті речі. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем №04590», під час проведення митного огляду ручної поклажі (звірки достовірності відомостей внесених громадянином в митну декларацію), із застосуванням рентген системи "Rapiscan", в рюкзаку серед особистих речей було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, а саме: 
1) монети з надписом «Deutsches Reich» номіналом «1 райхспфенніг» 1939 року виготовлення у кількості 2 шт.; 
2) монета з надписом «RZECZPOSPOLITA POLSKA» номіналом «50 groszy» 1923 року виготовлення у кількості 2 шт. 
В своїх письмових поясненнях, гр. США ОСОБА_3 , зазначив що придбав дані монети на ринку у місті Львів для власної колекції, та не знав, що потрібно задекларувати дані монети, також зазначив, що розуміє українську мову. 
Виявлені монети переміщувалась без ознак приховування.
Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 не задекларувала товари, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення за межі митної території України.
Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.471 Митного кодексу України.
19.05.2026 представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Бєлікова А.В. через систему «Електронний суд» подала клопотання про закриття адміністративного провадження, в якому просить закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на підставі матеріалів протоколу про порушення митних правил №0407/UA209000/2026 від 15.03.2026 за відсутністю події та складу правопорушення. 
В обґрунтування клопотання зазначає, що зазначені монет не належать до культурних цінностей, а тому на них не поширюються спеціальні обмеження та дозвільний порядок вивезення та обов`язок їх декларування, встановлений для культурних цінностей, що підтверджується експертизою.
Отже, вказані предмети не є товаром, переміщення якого через митний кордон України обмежене законодавством України, зокрема "Інструкцією про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України", а тому під час проходження ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) митного контролю вони не підлягали обов`язковому декларуванню, що виключає у діях останньої склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.
В судовому засіданні представник Львівської митниці Лубоцький Б. вважав вину ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) доведеною повністю, просив притягнути її до адміністративної відповідальності.
Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Бєлікова А.В. в судовому засіданні вину ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 Митного кодексу України заперечила, просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також представника Львівської митниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).
Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно ч.5 ст. 366 МК України, обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Відповідно до приписів ч. 1 і 2 ст. 197 МК, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються органами доходів і зборів на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму «єдиного вікна» відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, засвідчених електронним цифровим підписом, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо переміщення таких товарів через митний кордон України, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом або уповноваженою ним особою.
Згідно з частиною 1 статті 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 257 МК умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються КМУ, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п. 2 «Положення про митні декларації», затвердженого постановою КМУ від 21.05.2012 №450, товари декларуються шляхом подання митному органу, серед іншого, митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, а згідно з п.2.8.3 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом МФУ 28.05.2012 №614 «Заповнення підпункту 3.3 «Товари, переміщення яких через державний кордон України обмежено (здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади) або заборонено» здійснюється шляхом проставлення позначки у відповідній рамці: «Так» - за наявності товарів переміщення, «Ні» - за їх відсутності». Тобто, товарами переміщення яких через державний кордон України обмежено є такі товари, переміщення яких через державний кордон України здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади у випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 № 258, нею визначається порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства) та юридичними особами (суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності будь-якої форми власності, державними та громадськими установами, представництвами іноземних компаній, дипломатичними представництвами, міжнародними організаціями тощо).
Додаток 1 до вказаної Інструкції наводить перелік сувенірних виробів, предметів культурного і ужиткового призначення серійного і масового виробництва, на вивезення (тимчасове вивезення) яких дозвіл Державної служби контролю не потрібен.
Відповідно до ч.8 додатку 1 до п.1.5 вищевказаної інструкції, при вивезенні за межі митної території України музичних інструментів, за наявності одного з документів: фабричний паспорт, торгова квитанція, чек, ярлик на інструменті тощо, виготовлені після 1950 року, у т. ч.: фабричні серійні вітчизняного та зарубіжного виробництва; механічні та електромузичні інструменти фабричного виробництва дозвіл Державної служби контролю не потрібен.
Системний аналіз вказаного законодавства дозволяє зробити висновок, що дія Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України розповсюджується виключно на вивезення саме культурних цінностей, при цьому зазначені в додатку 1 предмети для вивезення не потребують дозволу Державної служби контролю, незалежно від того чи є культурною цінністю.
Водночас, вказана інструкція не визначає порядку отримання дозволу Державної служби контролю для предметів, які не є культурною цінністю, тобто вона регулює порядок вивезення культурних цінностей та не стосується предметів, які не є культурними цінностями.
Згідно зі ч. 3 ст. 471 МК України, відповідальність настає за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.
У відповідності до вимог ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази: протокол про порушення митних правил №0407/UA209000/2026 від 15.03.2026; копію контрольного талону; акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; пояснення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ); опис вилучених предметів; постанову про взяття проб і зразків; протокол про одержання проб і зразків; висновок експерта. 
Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі розгляду справи у присутності учасників даного провадження.
Згідно положень ст.488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Відповідно до ч.2 ст.486 МК України, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
В силу вимог ст.508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Отже, висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно наведених вище положень ст.508 Митного кодексу та ст.251 КУпАП вбачається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що під час проведення митного огляду ручної поклажі ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), працівниками митниці було виявлено: 
1) монети з надписом «Deutsches Reich» номіналом «1 райхспфенніг» 1939 року виготовлення у кількості 2 шт.; 
2) монета з надписом «RZECZPOSPOLITA POLSKA» номіналом «50 groszy» 1923 року виготовлення у кількості 2 шт. 
З метою встановлення правового статусу виявлених предметів митним органом у межах даного провадження була призначена державна експертиза.
Відповідно до висновку експерта, досліджувані монети є масово тиражованими зразками нумізматики, як згідно такої великої кількості не відносяться до рідкісних екземплярів та не є культурною цінністю.
Суд враховує, що зазначений висновок експертизи отриманий саме за ініціативою митного органу та є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 495 МК України. При цьому будь-яких доказів, які б спростовували наведені у висновку експерта обставини або ставили під сумнів його достовірність, матеріали справи не містять.
Разом з тим, відповідно до Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 №258, спеціальний дозвільний порядок переміщення через державний кордон України встановлений саме щодо культурних цінностей.
Наведені нормативно-правові акти не передбачають обов`язку отримання свідоцтва на право вивезення чи іншого дозвільного документа стосовно предметів, які за результатами державної експертизи не є культурними цінностями.
Отже, встановлені судом обставини свідчать про те, що виявлені монети не належать до культурних цінностей, а відтак не відносяться до товарів, щодо яких законодавством України встановлено обмеження на вивезення за межі митної території України.
Фактично висновок про наявність у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, ґрунтується виключно на припущенні про те, що виявлені монети могли належати до предметів, переміщення яких через митний кордон України обмежене. Проте таке припущення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується зібраними у справі доказами, у тому числі висновком державної експертизи.
Так, відповідно до ч.1 cт.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 10 КУпАП закріплено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своє, дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.508 МКУ та ст.251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а фактично являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
Митним органом не доведено наявності обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, а саме того, що переміщувані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) монети належали до товарів, щодо яких законодавством встановлено заборони або обмеження на вивезення за межі митної території України.
За відсутності такої обов`язкової ознаки відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, а відтак відсутній і склад зазначеного адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 471 МК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи положення ст. 283 КУпАП та ст. 527 МК України, вилучені у межах даного провадження монети підлягають поверненню власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку. 
Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 248, 249, 251, 283 - 285 КУпАП ст. ст. 471, 487, 495, 522, 524, 526, 527, 528 МК України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч.3 ст.471 МК України, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Повернути ОСОБА_1 (Барнет Ренді Скот) або уповноваженій нею особі тимчасово вилучені товари відповідно до протоколу про порушення митних правил №0407/UA209000/2026 від 15.03.2026.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя        О.Р. Юрків