справа № 208/14320/25
провадження № 2/208/1498/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання Якимчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні взалі суду у м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 208/14320/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Заводського районного суду міста Кам`янського позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. 
Згідно до позовних вимог просить:
- Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ на користь ОСОБА_2 моральну шкоду заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 400 000 грн. (чотириста тисяч гривень, 00 копійок), без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2005 року по 2025 рік працював в умовах шкідливих виробничих факторів в ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» (за час роботи підприємство неодноразово змінювало свою назву). 
Загальний стаж роботи 19 років 9 місяців, в умовах шкідливих факторів на підприємстві Відповідача - 18 років 7 місяців 7 днів.
03 лютого 2025р. Позивач звільнився з підприємства Відповідача за угодою сторін.
Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, Позивач підпадав під вплив на його організм наступних шкідливих факторів виробничого середовища: пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум, значні фізичні навантаження, вимушена робоча поза та нахил корпусу.
У зв`язку із тривалою роботою в шкідливих умовах праці та суттєвим погіршенням стану здоров`я, висновком лікарсько-експертної комісії закладу охорони здоров`я, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань, про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.06.2025 р. протокол №22/291 ВП «НПМЦ професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л.Шупика у Позивача вперше виявлено та встановлено хронічне професійне захворювання: 
1.Антракосилікоз третьої стадії, емфізема легень третього ступеня. Легенева недостатність третього ступеня. 
2. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість ІІ ст. (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової.
Надалі Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.07.2025р., затвердженим т.в.о.начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено, що хронічне професійне захворювання Позивача виникло за таких обставим: у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридущення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та вторматизації певних видів робіт в складних гірничо геологічних умовах), у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилося з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочуючими добавками), Б.В.Романько виконував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала гранично допустиму, виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, а також в умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри.
З 02.09.2025 року Позивачу у зв`язку з професійним захворюванням первинно встановлено ІІ групу інвалідності, з повторним оцінюванням 01.11.2027, втрата професійної працездатності 85 %.
Крім того, у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я через професійне захворювання, Позивача було прооперовано у жовтні поточного року.
У зв`язку з отриманим професійного захворювання та суттєвою втратою працездатності, порушено звичайний, нормальний спосіб життя Позивача. Позивач страждає на задишку при фізичних навантаженнях, загальну слабкість, кашель сухий, іноді, після довгого сухого кашлю, з невеликою кількістю мокротиння важкість в грудній клітці, біль у шийному та поперековому відділі хребта, біль та обмеження рухів у плечах, ліктьових, колінних суглобах, утрудненням рухів в колінних суглобах через біль та скутість, погіршення слуху. Через суттєве порушення здоров`я Позивач потребує постійного спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, ЛОР-лікаря, ортопеда-травматолога, реабілітаційне лікування, фізіотерапію, оздоровлення в профілакторіях та постійного прийому ліків. Усі зазначене суттєво впливає на якість життя Позивача. Таким чином, професійне захворювання призводить до постійного дискомфорту та больових відчуттів у Позивача, до необхідності регулярного обстеження та лікування, що займає час та потребує постійних фінансових витрат. Крім того, тривалі переїзди у транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, болю у спині та шиї, що виключає можливість подорожувати. Піші прогулянки або вихід у магазин потребують від Позивача значних зусиль, через що Позивач відчуває своє життя неповноцінним та безпорадним. Крім того, захворювання легень значно послаблює імунну систему та підвищує ймовірність зараження Позивача вірусними інфекціями. Розуміння цього факту викликає у Позивача тривожність та страх за своє життя. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації нормального способу життя Позивача, захворювання обмежили можливість Позивача повноцінно приділяти час своїм близьким людям. Вказані негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які він міг би мати, за відсутності професійного захворювання.
Крім того, 85% втрати працездатності у віці 43 років призводить до порушення немайнового права Позивача на працю, зміст якого полягає у можливості кожної особи заробляти на життя працею, яку вона вільно обирає. Більш того, втрата професійної працездатності свідчить про невідворотні, фізіологічні, негативні зміни в стані здоров`я Позивача, що вказує на порушення права Позивача на працю та охорону здоров`я.
Крім того, Позивач відчуває моральні страждання та свою соціальну неповноцінність через порушення нормальних життєвих зв`язків, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не має змоги належним чином слідкувати за побутом вдома, займатися спортом, подорожувати, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження, в тому числі, у господарстві, це доводиться робити його близьким, що викликає у Позивача постійний дискомфорт та відчуття провини. Зазначене негативно впливає на психологічний стан Позивача, зокрема він частіше стає замкнутим, відчуває апатію та тривожність, фізіологічні труднощі викликають в нього роздратованість та пригнічення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 року по цивільній справі №208/14320/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Ухвалою суду від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі №208/14320/25 за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання.
03.12.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що у своїй позовній заяві Позивач розраховує розмір завданої йому моральної шкоди виходячи з власної оцінки ступеня моральної шкоди 400000 грн. При цьому, з цього ж документу залишається незрозумілим які саме факти слугують обґрунтуванням саме такої суми завданої моральної шкоди. Звернув увагу на те, що таке розрахування розміру моральної шкоди не може бути застосоване для визначення її розміру, оскільки, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивач не доводить, що йому взагалі було завдано моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, а з наданих лікарських документів неможливо зробити висновок про те, що Позивач пройшов тривале лікування, має істотні обмеження, пов`язані зі здоров`ям. Тобто, Позивачем не доведено сам факт завдання йому моральної шкоди.
Істотний вплив на завдання Позивачу професійного захворювання мало його безвідповідальне ставлення до свого здоров`я. Так, Позивач не інформував Відповідача про погіршення стану його здоров`я, про перші прояви ранніх ознак професійного захворювання тощо. Якби такі повідомлення мали місце, Відповідач мав би змогу відреагувати на таку ситуацію та своєчасно вивести Позивача з-під дії шкідливих умов праці.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності.
Також 03.12.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду клопотання про відмову у стягненні на користь Позивача витрат на правничу допомогу (зменшення розміру заявлених позивачем судових витрат). Зазначив, що Позивачем не додано ані документів, що свідчили б про оплату витрат на правничу допомогу, ані виставлених адвокатом рахунків, що, на нашу думку, свідчить про недоведеність реальності витрат на правничу допомогу. 
В питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. За таких умов, вважаємо, що суд має відмовити в вимозі Позивача про стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу) через їх недоведеність.
Якщо ж Судом буде зроблено висновок про те, що понесення витрат на правничу допомогу з боку Позивача є доведеним (або буде доведено у встановлений законом строк), то, вважаємо, що Суд неодмінно має розглянути питання про зменшення їх розміру.
Відповідач вважає, що заявлені Позивачем витрати в сумі 15 000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), вони не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених Позивачем, має бути зменшений з огляду на те, що справа є типовою та не потребує істотних часових витрат на збір доказів чи підготовку правової позиції. Окрім цього, з аналізу судових рішень судів першої інстанції вбачаємо, що суди, при вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу в таких категоріях справ стягують, в середньому, близько 5 000 грн.
08.12.2025 року адвокат Громова К.Д. подала до суду відповідь на відзив. Зазначила, що онайомившись зі змістом відповідного відзиву, вважаємо його таким, що не містить аргументів які спростовують позовних вимог. Позивач має підтверджені професійні захворювання які стали наслідком роботи на підприємстві Відповідача, ступінь втрати працездатності складає 85 %, що вже само по собі є доказом отриманої моральної шкоди та погіршення рівня життя Позивача, а медичні документи є додатковим доказом потреб Позивача в постійному лікуванні та післяопераційному відновленні.
Щодо доводів Відповідача щодо безвідповідального ставлення самого Позивача до стану свого здоров`я, то з цим твердженням сторона Позивача також не погоджується, оскільки Позивач належним чином виконував свої трудові функції на підприємстві Відповідача та вчасно проходив необхідні медичні огляди. Відповідача було належним чином повідомлено про факт виявлення професійного захворювання у Позивача, що підтверджується документами, які містяться в матеріалах цієї цивільної справи. В свою чергу, законодавство покладає на Відповідача прямий обов`язок у забезпеченні своїх працівників належними, безпечними умовами праці та передбачає відповідність у разі порушення цих вимог.
11.12.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду заперечення. Зазначив, що у рішенні Експертної команди визначено захворювання, назви яких текстуально не відповідають тим, що були встановлені висновком ЛЕК, а також тим, причини виникнення яких були піддані розслідуванню. При цьому, ані Суд, ані Позивач, ані Відповідач не наділені спеціальними знаннями, які б дали можливість визначити чи стосується рішення експертної команди тих самих захворювань, які було визначено висновком ЛЕК та причини яких розслідувалися у встановленому законом порядку.
Позивач має довести, що саме визначені експертною командою захворювання стали безпосереднім наслідком роботи на підприємстві Відповідача. Однак, з наданого обсягу документів встановити відповідну обставину неможливо, що, в свою чергу, унеможливлює з`ясування не лише розміру завданої Позивачу моральної шкоди, але й самого факту її завдання.
Представник Позивача зазначає, що Відповідача було належним чином повідомлено про факт виявлення професійного захворювання у Позивача, що підтверджується документами, які містяться в матеріалах цієї цивільної справи. Водночас, нею не конкретизується які саме документи підтверджують факт повідомлення Відповідача про стан здоров`я Позивача. Так, жодні документи не підтверджують того факту, що Позивач намагався повідомити Відповідача про стан свого здоров`я, прохав останнього вивести його з-під дії шкідливих умов праці тощо. Якщо такі докази у Позивача існують, він мав би їх надати. Якщо докази, що підтверджують ці обставини, наявні в матеріалах справи, Позивач має деталізувати, які саме докази їх підтверджують.
27.01.2026 року адвокат Громова К.Д. подала до суду клопотання про долучення доказів.
28.01.2026 року адвокат Громова К.Д. подала до суду додаткові пояснення у справі. Зазначила, що Позивачу вперше встановлено професійне захворювання медичним висновком ЛЕК від 04.06.2025р. №22/291, яке у подальшому розслідувалося відповідною комісією, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Відповідними документами встановлено причинно-наслідковий зв`язок між професійними захворюваннями та роботою Позивача саме не підприємстві Відповідача. 
Доцільно акцентувати увагу на тому, що згідно вищезазначених документів та трудової книжки НОМЕР_1 , Позивач з 2005 року по день звільнення у лютому 2025 року, працював на підприємстві Відповідача (за цей час Підприємство змінювало свою назву), в умовах шкідливих факторів – більше 18 років. У інших роботодавців в цей період Позивач не працював.
У зв`язку із зазначеним, доводи Відповідача про недоведеність того, що визначені експертною командою професійні захворювання є безпосереднім наслідком роботи на підприємстві Відповідача – є безпідставними та такими, що суперечать доказам у цій справі.
Щодо текстуальної невідповідності назв професійних захворювань у витягу з рішення ЕКОПФО та у висновку ЛЕК.
У січня 2025 року було проведено реформування процедури встановлення інвалідності, відтак МСЕК було ліквідовано, та введено нову систему оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - ЕКОПФО), що базується на цифрових технологіях та комплексній оцінці функцій тіла.
З відкритих джерел встановлено, що програмний комплекс, за допомогою якого забезпечується оформлення рішення ЕКОПФО, трансформує введені до цього програмного комплексу найменування діагнозів особи, які містяться в медичному висновку Лікарсько-експертної комісії і в акті за формою П-4, в найменування, які відповідають іншому класифікатору хвороб, який закладено в цей програмний комплекс.
Питання термінологічної визначеності/різниці діагнозів у різних видах медичної документації (а нашому випадку у Витягу з рішення ЕКОПФО особи від 15.10.25р. та в медичному висновку ЛЕК від 4.06.25р. і в акті за формою П-4) є не юридичними, а є суто технічними та внутрішньо медичними.
По суті, незважаючи на різні коди на найменування діагнозів, в цих документах йдеться про одні і ті ж хвороби Позивача.
26.02.2026 року адвокат Громова К.Д. подала до суду клопотання про долучення доказів.
02.03.2026 року адвокат Громова К.Д. подала до суду клопотання про долучення доказів.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
05.05.2026 року адвокат Громова К.Д. подала до суду клопотання про стягнення судових витрат. Зазначила, що відповідно Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 03.11.2025р. № 18 з детальним описом послуг (додається) підписаного Позивачем та адвокатом Громовою К.Д., загальна сума гонорару, що підлягає сплаті Клієнтом Адвокату за надані послуги становить 20 000 грн. Сума гонорару сформовано з урахуванням затраченого Адвокатом часу, обсягом підготовлених документів, ціною позову, тощо.
Просить стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень).
15.05.2026 року в судовому засіданні адвокат Громова К.В. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі , також заявлене клопотання підтримала із викладених в ньому обставин та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00, оскільки вони є співмірними з об`ємом виконаної адвокатом роботи.
15.05.2026 року у судовому засіданні адвокат Льовов А.Л. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити повністю, а також відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що заявлена сума правової допомоги є завищеною та такою, що не відповідає складеност справи, тому просив суд зменшити її розмір до 5000,00 грн .
15.05.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював з 15.08.2005 року по 03.02.2025 року працював в ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» (за час роботи підприємство неодноразово змінювало свою назву). 
03.02.2025 року звільнений за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 24.07.2025 року, встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, а саме – антракосилікоз третьої стадії, емфізема легень третього ступеня. Легенева недостатність третього ступеня, хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість ІІ ст. (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової.
Професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридущення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та вторматизації певних видів робіт в складних гірничо геологічних умовах), у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилося з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочуючими добавками), ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала гранично допустиму, виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, а також в умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри.
Згідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/141/В від 15.10.2025 року, ОСОБА_1 є особою другої групи інвалідності, має діагноз – Пневмоконіоз, спричинений іншим пилом, що містить кремній. Супутні діагнози – Нейросенсорна втрата слуху, двостороння. Причина інвалідності – професійне захворювання. Відсоток втрати професійної працездатності – 85% встановлено з 04.06.2025 року.
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання від 04 червня 2025 року №22/291, зроблено наступний висновок: антракосилікоз третьої стадії, емфізема легень третього ступеня. Легенева недостатність третього ступеня, хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість ІІ ст. (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової.
Відповідно до виписки № 291 із медичної картки амбулаторного хворого від 04.06.2025 року, ОСОБА_1 звернувся із скаргами на задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий приступоподібний кашель, інколи з харканням, напади задухи до 4 р/д, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, втому, зниження слуху на обидва вуха, щум в вухах, загальну слабкість, біль і обмеження руху в плечових, ліктьових і колінних суглобах, судоми у литкових м`язах, утруднену ходу, втому.
Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1686 від 24.01.2025 року, ОСОБА_1 протипоказана робота в умовах пилу, фізичних навантажень, неблагоприємного клімату, шуму. 
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №СК-000039-2026, восени 2025 року у пацієнта виник правосторонній пневмоторакс+дисемінований процес легень. Виконано біопсію утворення правої легені. Гістологічно пневмоконіоз. 22.12.2025 року виник лівосторонній спонтанний пневмоторакс, який з часом прогресував. Для подальшого лікування хворий направлений в ННЦ, хір. відділення № 2.
З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.
Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 липня 2025 року, професійні захворювання виникли у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, виділенням значних концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, генерацією підвищених рівнів шуму під час роботи технологічного устаткування при недостатній ефективності засобів пилопридущення та засобів боротьби з шумом; неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та вторматизації певних видів робіт в складних гірничо геологічних умовах), у зв`язку з виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (обмивання гірничих виробок проводилося з порушенням планових термінів через недостатню забезпеченість пилозмочуючими добавками), ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала гранично допустиму, виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, а також в умовах значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози та вимушених нахилів корпусу, що перевищували допустимі параметри.
З акту вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз: антракосилікоз третьої стадії, емфізема легень третього ступеня. Легенева недостатність третього ступеня, хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість ІІ ст. (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової. 
Як встановлено з трудової книжки ОСОБА_1 працював з 15.08.2005 року по 03.02.2025 року працював в ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ».
У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 24.07.2025 року також зазначено, що ОСОБА_1 в умовах шкідливих факторів ПрАТ «ШУ «Покровське» працював 18 років 7 місяців 7 днів.
Отже, вбачається, що захворювання, які визнанні професійними захворюваннями ОСОБА_1 цілком ймовірно виникли за час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське».
З наданої трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 після звільнення з ПАТ «ШУ «Покровське» більше не працював. 
У позовній заяві зазначено, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний, нормальний спосіб життя Позивача. Позивач страждає на задишку при фізичних навантаженнях, загальну слабкість, кашель сухий, іноді, після довгого сухого кашлю, з невеликою кількістю мокротиння важкість в грудній клітці, біль у шийному та поперековому відділі хребта, біль та обмеження рухів у плечах, ліктьових, колінних суглобах, утрудненням рухів в колінних суглобах через біль та скутість, погіршення слуху. Через суттєве порушення здоров`я Позивач потребує постійного спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, ЛОР-лікаря, ортопеда-травматолога, реабілітаційне лікування, фізіотерапію, оздоровлення в профілакторіях та постійного прийому ліків. Усі зазначене суттєво впливає на якість життя Позивача. Таким чином, професійне захворювання призводить до постійного дискомфорту та больових відчуттів у Позивача, до необхідності регулярного обстеження та лікування, що займає час та потребує постійних фінансових витрат. Крім того, тривалі переїзди у транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, болю у спині та шиї, що виключає можливість подорожувати. Піші прогулянки або вихід у магазин потребують від Позивача значних зусиль, через що Позивач відчуває своє життя неповноцінним та безпорадним. Крім того, захворювання легень значно послаблює імунну систему та підвищує ймовірність зараження Позивача вірусними інфекціями. Розуміння цього факту викликає у Позивача тривожність та страх за своє життя. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації нормального способу життя Позивача, захворювання обмежили можливість Позивача повноцінно приділяти час своїм близьким людям. Вказані негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які він міг би мати, за відсутності професійного захворювання.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Таким чином, судом встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до появи у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. 
Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 180 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - другастатті 133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат в розмірі 20 000 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано: 
-договір про надання правничої допомоги № 18 від 03.11.2025 року;
-акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 03.11.2025 року № 18 з детальним описом посліг від 05.05.2026 року;
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Витрати на правничу допомогу, викладені в акті приймання-передавання, можуть зменшити, проаналізувавши адвокатські послуги та витрачений час. Відповідні правові висновки викладені у Додатковій Постанові Верховного суду від 11 березня 2021 року справа № 911/2681/19.
Проаналізувавши наведений опис наданих відповідачу послуг правничої допомоги, у сукупності з наданими документами на понесення відповідачем заявлених витрат, враховуючи часткове задовлння вимог позовної заяви, суд приходить до висновку що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) частково відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних, складністю справи, її обсягом, 
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та заперечення відповідача по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги щодо стягнгення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1800,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, судовий збір на користь держави у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua. 
Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, адреса: Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. № 1 А.
Повний текст рішення складено та проголошено 28.05.2026 року о 16:30 голині.

Суддя   В.Г. Гречана