РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
28 квітня 2026 р.  Справа № 120/12990/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича, 
за участю: 
секретаря судового засідання: Коломієць М.А., 
представника позивача: Бойка Ю.М., 
представника відповідача: Дубіцької Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року.
Ухвалою від 19.09.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
10.10.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки під час перевірки не надано документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів.
Також вказано, що застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо пасивної поведінки платника (ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки).
18.10.2025 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано клопотання у якому останній просив суд залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивач звернулась до суду із пропуском строку звернення до суду.
17.10.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки контролюючим органом не доведено факту ненадання документів щодо обліку товару саме під час проведення перевірки, як це передбачено санкцією статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", у зв`язку з чим, на думку представника позивача, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вказаною нормою.
Крім того, представник позивача зазначив, що формулювання пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" щодо строку надання платником податків документів, виражене словосполученням "на початок проведення перевірки", не відповідає вимогам якості закону та порушує принцип правової визначеності як складову принципу верховенства права.
Також, на переконання представника позивача, висновок відповідача про обов`язок платника податків надати документи щодо обліку та походження товару без окремої письмової вимоги суперечить вимогам пункту 11 розділу ІІ Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку.
Окрім цього, представник позивача зазначив, що фактична перевірка була проведена з істотними порушеннями порядку її проведення, що призвело до позбавлення позивача можливості надати документи щодо обліку та походження товарних запасів.
23.10.2025 року від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в якій вказано, що позивач отримала рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги 27.08.2025 року.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року на підставі положень пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без розгляду.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
25.12.2025 року матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 02.01.2026 року адміністративну справу №120/12990/25 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.
20.01.2026 року представником позивача подано додаткові пояснення у яких вказано, що доводи Головного управління ДПС у Вінницькій області про те, що у платника податків виникає обов`язок надання документів, які підтверджують облік та походження товарів без окремої письмової вимоги суперечать законодавству України.
Ухвалою від 17.02.2026 року суд зупинив провадження у справі на підставі підпункту 15.13 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до перегляду Верховним Судом постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року у порядку касаційного провадження.
Ухвалою суду від 17.03.2026 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 31.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
23.04.2026 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивач була особисто присутня під час проведення перевірки, однак пояснень щодо фактичного ведення обліку товарів, а також щодо відсутності документів, які підтверджують їх облік, перевіряючим не надала, про наявність будь-яких перешкод для пред`явлення таких документів не повідомляла, зауважень з цього приводу до акта перевірки не внесла, окремих письмових пояснень не долучила.
Також представник відповідача зазначив, що, з огляду на фактичні обставини справи, у контролюючого органу були відсутні підстави для продовження строку проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , оскільки під час її проведення встановлено відсутність у місці продажу документів (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу (господарському об`єкті), а також встановлено факт реалізації товарів, не облікованих у порядку, визначеному законом.
У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у поданому суду письмовому відзиві та додаткових поясненнях.
Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.
04.04.2025 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області видано наказ №1847-к про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності - магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.04.2025 строком на 10 діб.
На підставі вказаного наказу 04.04.2025 оформлено направлення на проведення перевірки №2151 та №2152.
За результатами проведеної 04.04.2025 фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складено акт фактичної перевірки, яким, зокрема, встановлено:
- при продажу електроскутера Yadea Lune (чорний) вартістю 46600,00 грн. за готівку, розрахункову операцію не проведено через програмний реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ не створено та не видано (не надіслано в електронному вигляді);
- порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. На початок проведення перевірки суб`єктом господарювання не надано форму ведення обліку товарних запасів та документи, що підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились в місці продажу. Загальна вартість необлікованого товару становить 1120330,00 гривень. Форма ведення обліку товарних запасів не використовується, відсутня.
Отже, під час фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено, зокрема, порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95ВР.
Не погоджуючись із актом фактичної перевірки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано заперечення до акта фактичної перевірки від 04.04.2025 року.
Однак, листом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 01.05.2025 року повідомлено, що висновки викладені в акті фактичної перевірки від 04.04.2025 року залишено без змін, а заперечення без задоволення.
06.05.2025 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0121840705.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням №0121840705 від 06.05.2025 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до Державної податкової служби України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення.
Втім, 10.07.2025 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №19844/6/99-00-06-03-02-06, яким вирішено податкове повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України (далі - ПК України) одним зі способів здійснення податкового контролю визначено проведення перевірок.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України).
Абзацом 4 пунктом 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Згідно матеріалів справи, відповідачем на підставі наказу від 04.04.2025 року №1847-к призначено фактичну перевірку суб`єкта господарювання за місцем здійснення господарської діяльності - магазин "Агромеханіка", розташований за адресою: вул. Привокзальна, 9Ж (район оптового ринку), м. Вінниця, з 04.04.2025 строком на 10 діб.
Водночас представник позивач вказує, що в наказі від 04.04.2025 не вказано суб`єкта господарювання щодо якого проводиться перевірка, що, в свою чергу, свідчить про незаконність такої перевірки.
Разом з тим, суд критично оцінює наведені доводи представника позивача та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, із змісту наказу №1847-к вбачається, що він містить усі обов`язкові реквізити, передбачені абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, зокрема дату видачі наказу, найменування контролюючого органу, адресу об`єкта перевірки, мету та вид перевірки, підстави для її проведення, дату початку та тривалість перевірки, а також період діяльності, що підлягає перевірці.
Крім того, у вказаному наказі контролюючим органом визначено як правову, так і фактичну підстави проведення перевірки з посиланням на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України і доповідну записку відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області, що дає можливість для однозначного розуміння причин її призначення.
При цьому, зазначення у наказі місця здійснення господарської діяльності позивача (магазину "Агромеханіка" за адресою: вулиця Привокзальна, 9Ж, м. Вінниця) у сукупності з іншими реквізитами наказу дає можливість належним чином ідентифікувати суб`єкта господарювання, щодо якого призначено фактичну перевірку.
Відтак суд дійшов висновку, що наказ від 04.04.2025 №1847-к відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, а доводи позивача щодо незаконності призначення перевірки з підстав незазначення у ньому суб`єкта господарювання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, то суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Статтею 20 Закону №265/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.
У постановах від 24.02.2020 у справі №440/4443/18, від 27.04.2022 у справі №420/13197/20 Верховний Суд дійшов висновку, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами Податкового кодексу України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Узагальнюючи наведені вище підходи, суд касаційної інстанції у постанові від 14.08.2024 у справі № 560/12984/23 зазначав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених Податковим кодексом України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що після початку перевірки, яка в даному випадку була фактичною, саме на позивача було покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а у податкового органу їх прийняти та оцінити.
Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996 (далі - Закон № 996).
Статтею 9 Закону № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Враховуючи норми статті 9 Закону № 996, будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документу лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.
Статтею 4 Закону №996 визначено, що одним з основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання суттєвості над формою операції враховуються у відповідності з їх суттєвості, а не тільки виходячи із юридичної форми.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону № 996 фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Завданням обліку товару є забезпечення достовірності даних з надходження та відпуску товару. Не облікований товар, або його нестача розраховуються як різниця між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), визначених на підставі документів бухгалтерського обліку, та фактичними залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), виявленими під час перевірки.
Крім того, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496, форма обліку та первинні документи надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки.
Аналіз наведених норм свідчить, що обов`язок платника податків полягає не лише у веденні обліку, а й у забезпеченні його доступності у місці здійснення господарської діяльності на момент перевірки.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №813/3621/17 доводи позивача щодо підтвердження походження та обліку товарів зважаючи на долучені до матеріалів справи первинні документи є необґрунтованими, оскільки такі документи надані вже після проведення контролюючим органом фактичної перевірки. Посилання судів попередніх інстанцій на пояснення свідка - продавця магазину, що всі прихідні документи на алкогольні напої зберігаються у позивача, а не у продавця, є необґрунтованими оскільки позивач не подавав податковому органу доказів щодо ведення ним обліку товарних запасів та зберігання первинних документів на іншій господарській одиниці.
Аналогічну правову позицію Верховного Суду зазначено в постанові у справі №809/886/19 від 04.06.2019 року відповідно до якої, на момент здійснення перевірки позивач не надав контролюючому органу доказів ведення обліку товарів, що в свою чергу унеможливило перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення ним продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку.
Крім того, слід зазначити, що 01.08.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг" від 20.09.2019 № 128-ІХ, яким статтю 20 Закону № 265/95-ВР викладена у новій редакції, де відповідальність суб`єктів господарювання передбачена не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів.
Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції.
При цьому, зазначеним Законом було введено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.
Такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22.
Отже, ненадання до перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.
З огляду на вимоги наведених приписів Закону №265/95-ВР, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.
В той же час, диспозиція норми статті 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №420/12275/22 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 240/549/25.
Згідно матеріалів справи, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95, а саме порушення ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
За таке порушення до позивача на підставі статті 20 Закону №265/95 застосовано фінансові санкції у сумі 1120330,00 грн. (100% вартості необлікованих товарів).
Надаючи оцінку посиланням представника позивача, що контролюючим органом не було надано повного переліку документів, які необхідно надати під час перевірки, суд зазначає, що зміст пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР прямо покладає на суб`єкта господарювання обов`язок на початок проведення перевірки надати посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.
Вказана норма не ставить виконання такого обов`язку у залежність від додаткового визначення контролюючим органом конкретного переліку документів чи надання окремих роз`яснень щодо їх змісту.
Отже, саме на суб`єкта господарювання покладено обов`язок самостійно забезпечити наявність та доступність відповідних документів у місці здійснення господарської діяльності.
При цьому, доводи представника позивача про відсутність письмового запиту на надання документів суд вважає безпідставними, оскільки обов`язковості його направлення під час фактичної перевірки нормами законодавства не встановлено, а обов`язок платника податків надати документи виникає з моменту початку перевірки.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивачу була висловлена усна вимога про надання документів, яка не була виконана, у зв`язку з чим відсутність письмового запиту не впливає на правомірність висновків контролюючого органу.
Твердження представника позивача, що позивачу не було надано достатнього часу та можливості для подання документів, а перевірку завершено передчасно, суд вважає безпідставними.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 04.04.2025 проводилась у період з 15:00 год. до 17:00 год.
При цьому, позивач була особисто присутня під час її проведення.
Разом з тим, під час перевірки позивач не надала посадовим особам контролюючого органу документи, які підтверджують облік та походження товарів, ані у паперовій, ані в електронній формі, не повідомляла про наявність об`єктивних перешкод у їх пред`явленні, не заявляла клопотань щодо необхідності додаткового часу, не надала письмових пояснень з цього приводу та не виклала відповідних зауважень в акті перевірки.
Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що підстав для продовження строку перевірки не було, оскільки позивачем протягом її проведення не надано жодних документів та не повідомлено про їх наявність, у зв`язку з чим необхідності у додатковому часі не виникло.
Як зазначалось судом, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки (п. 85.2 ст. 85 ПК України).
На переконання суду, період часу з 15:00 год. до 17:00 год. 04.04.2025 був більше ніж достатній для надання документів, які підтверджують облік та походження товарів, у разі їх наявності в місці продажу.
Крім того, згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі ненадання платником податків документів під час перевірки (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків їх вилучення правоохоронними органами) вважається, що такі документи були відсутні.
Отже, у період проведення фактичної перевірки позивач мала реальну можливість виконати вимоги контролюючого органу та надати відповідні документи, однак таку не реалізувала.
Щодо доводів представника позивача про ведення обліку товарів в електронній формі та необхідність часу для друку, засвідчення й систематизації відповідних документів, суд зазначає, що документи, які підтверджують облік та походження товарних запасів, повинні бути наявні у місці здійснення господарської діяльності на момент початку перевірки, у паперовій або електронній формі, що виключає залежність виконання цього обов`язку від подальших технічних, організаційних чи інших обставин.
Отже, сам по собі факт ведення позивачем обліку в електронному вигляді не звільняє її від обов`язку забезпечити можливість негайного доступу контролюючого органу до таких документів під час проведення перевірки.
Таким чином, обов`язок забезпечення належної організації обліку та зберігання документів, у тому числі з урахуванням можливих технічних обставин, покладається саме на суб`єкта господарювання.
Неможливість виконання такого обов`язку з причин, пов`язаних з організацією діяльності, не звільняє від відповідальності за порушення вимог законодавства.
Посилання представника позивача, що контролюючим органом протиправно не враховано документи, подані разом із запереченнями на акт фактичної перевірки, суд вважає також безпідставними.
Судом встановлено, що подані позивачем заперечення були розглянуті контролюючим органом у встановленому порядку, однак надані до них документи не були враховані, оскільки на момент проведення перевірки вони були відсутні у місці реалізації товару та не надавались посадовим особам контролюючого органу.
За таких обставин подання відповідних документів після завершення фактичної перевірки не спростовує встановленого порушення, оскільки пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР прямо передбачено обов`язок суб`єкта господарювання забезпечити наявність та надати документи, що підтверджують облік товарів, саме на початок проведення перевірки.
Щодо тверджень представника позивача, що додаток до акта фактичної перевірки містить перелік товарно-матеріальних цінностей, вартість яких не відповідає даним бухгалтерського обліку, суд вважає такі безпідставними, оскільки вказаний додаток був підписаний позивачем особисто без будь-яких зауважень чи заперечень щодо відображених у ньому відомостей.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що під час перевірки у місці здійснення господарської діяльності були відсутні як форма обліку товарних запасів, так і первинні документи, що підтверджують їх походження.
Факт реалізації товарів, які підлягали обліку, підтверджується результатами контрольної розрахункової операції, актом фактичної перевірки та іншими дослідженими судом доказами, належність і допустимість яких позивачем не спростовано.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не виконано встановлений пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР обов`язок щодо забезпечення наявності та надання під час проведення фактичної перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходились у місці продажу, а тому у контролюючого органу були наявні передбачені законом правові підстави для застосування до позивача фінансової санкції, визначеної статтею 20 Закону України №265/95-ВР.
Стосовно виявлених порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме щодо непроведення розрахункової операції через програмний реєстратор розрахункових операцій та невидачі (ненадсилання в електронній формі) відповідного розрахункового документа, суд зазначає, що вказані обставини позивачем не заперечуються та належними і допустимими доказами не спростовані.
За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 242, 243, 245, 246, 250, 257, 262, 268-273, 278, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ЄДРПОУ ВП 44069150).

Рішення у повному обсязі складено 11.05.2026 року. 

Суддя Свентух Віталій Михайлович