ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2668/24 
Провадження №1-кп/477/444/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року  Вітовський районний суд Миколаївської області 
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , 
із секретарем судових засідань – ОСОБА_2 , 
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №12024152230000482, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, не одруженого, який неповнолітніх дітей або інших утриманців не має, працюючого не офіційно різноробочим, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
а також потерпілого – ОСОБА_5 (не з`явився),
В С Т А Н О В И В: 

23 серпня 2024 року, приблизно о 16:00 у ОСОБА_3 , який разом зі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебував біля будинку № 64 по вул. Центральній в смт Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, виник злочинний умисел на відкрите протиправне заволодіння майном ОСОБА_5 у виді його мобільного телефону марки «Redmi Mi 10T Lite». 
Тоді ж ОСОБА_3 , відразу реалізуючи свій корисливий намір, достовірно знаючи, що діє в умовах воєнного стану, введеного в Україні Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року “Про затвердження Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року “Про введення воєнного стану в Україні”, продовженого потім відповідними Законами України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року, № 212-ІХ від 21 квітня 2022 року, № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року, № 2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, № 2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, № 3057-ІХ від 02 травня 2023 року, № 3275-ІХ від 27 липня 2023 року, № 3429-ІХ від 08 листопада 2023 року, № 3564-ІХ від 06 лютого 2024 року, № 3684-ІХ від 08 травня 2024 року, № 3891-ІХ від 23 липня 2024 року, під приводом здійснення телефонного дзвінка, взяв у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Redmi Mi 10T Lite», належний ОСОБА_5 , який дозволив ОСОБА_8 користуватися ним, та, усвідомлюючи протиправність своїх дій і розуміючи їх відкритість для оточуючих та власника телефону, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій, заволодівши вказаним телефоном, шляхом його утримання при собі почав швидкий рух від місця їх перебування в протилежному напрямку.
Власник майна ОСОБА_5 , а також ОСОБА_8 , побачивши такі протиправні дії ОСОБА_3 , намагалися зупинити його, висловлюючи вимоги про повернення телефону, проте ОСОБА_3 не їх вимоги не відреагував та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, залишив місце події, протиправно заволодівши мобільним телефоном марки «Redmi Mi 10T Lite», розпорядився ним на власний розсуд, спричинив майновий шкоду його власнику ОСОБА_5 на суму його вартості 4818 грн грн.
За описаних обставин ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.4 ст. 186 КК України – відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, вказав, що розкаюється, обіцяв подібного більше не вчиняти. Розповів, що в той день він перебував зі знайомим на вулиці Центральній в смт Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, де вирішив протиправно заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_5 , яким користувався інший знайомий. Він попросив телефон, щоб начебто зателефонувати, а після того як отримав пішов з місця, а коли власник телефону почав кричати йому, то він побіг з телефоном і втік, а потім з іншим знайомим здав його до ломбарду. 
Його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується також наступними, дослідженими у судовому засідання письмовими доказами.
1.Протоклом огляду місця події від 23 серпня 2024 року ділянки місцевості поблизу будинку № 64 по вул. Центральній в смт Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області; під час огляду за участю потерпілого ОСОБА_5 , він вказав це місце, де ОСОБА_3 заволодів його мобільним телефоном. 
2. Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 серпня 2024 року. відповідно до якого серед пред`явлених ОСОБА_5 фотознімків він впізнав на фото № 3 особу, яка 23 серпня 2024 року, близько 16-ої години, відкрито заволоділа належним йому телефоном марки «Redmi Mi 10T Lite», відповідно до довідки до цього протоколу на фото № 3 зображений ОСОБА_3 .
3. Протоколом огляду речі від 23 серпня 2024 року відповідно до якого був оглянутий за участю потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Redmi Mi 10T Lite» 128 ГБ ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сімкартою ПрАТ “ВФ Україна” номер НОМЕР_3 . Під час огляду потерпілий підтвердив належність телефону йому, А ОСОБА_9 вказав, що телефон йому передав здати до ломбарду односельчанин.
4. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-24/15795-ТВ від 02 вересня 2024 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Redmi Mi 10T Lite» (М2007J17G) 128Гб, який був у користуванні, станом на 23 серпня 2024 року могла становити 4818 грн.
5. Протоколом слідчого експерименту від 26 серпня 2024 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 із доданим відеозаписом його проведення, відповідно до якого він на місці — на вул. Центральній в смт воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, поблизу будинку № 64, показав як відкрито заволодів мобільним телефоном Кобільника та потім втік з місця події з телефоном. 
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд виходить з наступного.
Обтяжуючих його вину обставин судом не встановлено, пом`якшуючими його вину обставинами суд вважає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що за даними Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області за місцем проживання скарг від сусідів або односельців на нього не надходило, на утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб він не має, працює не офіційно різноробочим, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочини вперше. 
Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання за його вчинення у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.
В той же час ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодекс, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно із вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19 надав роз`яснення про те, що під «явно несправедливим покаранням» належить розуміти не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Таким чином при призначенні ОСОБА_3 покарання суд, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, зміст та обсяг вчиненого ним діяння, пов`язаних із відкритим викраденням чужого майна, та ще й в умовах воєнного стану, але без застосування насилля, вартість викраденого майна та його повернення власнику, відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, і які істотного знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх даних про винну особу, зазначених вище, та вважає можливим і необхідним призначити ОСОБА_3 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки, яке він повинен відбувати реально в ізоляції від суспільства, бо саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що призначене обвинуваченому таке покарання є співмірним вчиненому діянню та його наслідкам, справедливим за видом та розміром, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання. Призначення йому більш суворого покарання, про що просив прокурор (7 років позбавлення волі), становило б явно непропорційне втручання у його основоположні права у розумінні практики ЄСПЛ, та було б таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, тобто явно несправедливим.
Процесуальні витрати у справі у виді витрат по залученню експерта необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави. 
Речовий доказ у виді мобільного телефону слід залишити власнику.
Цивільний позов не заявлявся.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 373 – 374 КПК України, суд 
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за його вчинення із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили — не обирати. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обраховувати з моменту приведення його до виконання.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у виді витрат по залученню експертів в загальній сумі 3029 грн 12 коп.
Речовий доказ у виді мобільного телефону марки “Redmi Mi 10T Late” 128 ГБ ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сімкартою Прат “ВФ Україна” номер НОМЕР_3 — залишити власнику ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а потерпілим направити поштою.

Суддя ОСОБА_1