Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року        м. Рівне

Справа № 569/1586/25
Провадження № 23-з/4815/14/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Збитковська Т.І, розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №569/1586/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,-
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення – штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року - без змін.
10 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Зазначає, що, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з презумпції винуватості та помилкового припущення, що з його боку мала місце «умисна відмова» від огляду. Після винесення постанови виникли істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі суду на час розгляду справи, а саме наявність медичного діагнозу про фізіологічну неможливість здати сечу. Вказує, що цей факт став відомий лише після того, як було винесено рішення на його користь за аналогічних обставин. Станом на даний час наявна правова аномалія, оскільки на основі одного й того самого діагнозу та його ідентичної поведінки мають місце різні процесуальні рішення. 
Дослідивши матеріали заяви про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касацйному порядку не підлягає.
Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема, у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми, як матеріального, так і процесуального права.
Главою 24-1КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, у тому числі, за нововиявленими обставинами, чинним законодавством не передбачено.
Верховний Суд в ухвалі від 15.10.2019 року ( провадження №51-4998ска19) дійшов висновку, що нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, ані можливість перегляду такої постанови за нововиявленими обставинами. 
Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема, принцип правової визначеності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися, як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене, як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.
Враховуючи викладене, та виходячи з практики ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, а саме здійснити перегляд судового рішення у справі №569/1586/25 в порядку, який не визначений КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі №569/1586/25 за нововиявленими обставинами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського
апеляційного суду Т.І.Збитковська