РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/230/26
Провадження № 2/293/383/2026

29 квітня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського О.М., 
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ СПРАВИ
18.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №2772520 від 12.08.2020 року у розмірі 39360,00грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.08.2020 ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») уклали кредитний договір №2772520, відповідно до умов якого Товариство надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 12000,00грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Проте, в порушення умов договору відповідач покладенні на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 39360 грн 00 коп., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 12000,00грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 27360,00грн. 
30.04.2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021. За умовами вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитним договором №2772520 в розмірі 39360 грн 00 коп.
З вказаних підстав, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №2772520 в розмірі 39360 грн 00 коп. 
ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026, справа №293/230/26 передана на розгляд судді Збаражського О.М.
27.02.2026 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №293/230/26, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 02.04.2026, постановлено витребувати у АТ КБ «Приватбанк» докази. 
02.04.2026 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 29.04.2026.
06.04.2026 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого зазначено, що позивачем не доведено факт підписання електронного договору з відповідачкою; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості відповідачки, позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, які б це підтверджували; позивачем не надано доказів зарахування коштів на рахунок відповідачки; договір кредиту містить несправедливі умови, що призвели до надмірного нарахування процентів та що є порушенням ЗУ «Про споживче кредитування».
22.04.2026 до суду надійшла заява, згідно якої представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив здійснювати без участі представника позивача.
29.04.2026 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. Відповідач ОСОБА_2 повторно не прибула в судове засідання, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В судовому засіданні 29.04.2026 суд склав вступну та резолютивну частини рішення.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 
12.08.2020 ОСОБА_2 та ТОВ «Авентус Україна» уклали договір про споживчий кредит №2772520 (а.с.34-40). 
За умовами договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось на строк визначений п.1.4. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.3. договору, а позичальник зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлених п.1.5. розмірах та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.3. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів (п.1.4). Розділом 4 передбачена пролонгація строку кредиту.
Згідно п.3.1. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”. 
Відповідно до п. 1.5.1. договору визначена знижена процентна ставка1,43% в день від суми кредиту. Відповідно до п.1.5.2. стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.
Згідно п.4.1 кредитного договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 Договору. Відповідно до п.4.2. договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору.
Відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту №2772520 від 12.08.2020, зазначено дату повернення кредиту 11.09.2020, сума кредиту 12000,00 грн , сума нарахованих процентів 5130,00 грн, разом до оплати 17130 грн (а.с.41).
Згідно довідки про ідентифікацію, договір зі сторони ОСОБА_2 було підписано електронним підписом (а.с.42).
Згідно листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.17 року. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти в розмірі 12000,00 грн 12.08.2020 на зазначену банківську картку (а.с.43).
Відповідачка частково сплачувала кошти на виконання договору, що зазначено у відповідній картці обліку договору (а.с.45-55).
30.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30042021. За умовами вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит №2772520 в розмірі 39360 грн 00 коп. (а.с. 56-64).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № ККАУ-30042021 від 30.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про споживчий кредит №2772520 від 12.08.2020 в сумі 39360 грн 00 коп. (а.с.65).
На виконання вимог договору про відступлення прав вимог № ККАУ-30042021 від 30.04.2021, позивач перерахував на рахунок ТОВ «Авентус Україна» плату в розмірі 511515,88 грн (а.с. 67).
13.02.2026 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №2772520, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 у розмірі 39360 грн 00 коп.(а.с. 24). 
Відповідно до листа від 20.03.2026 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів, повідомлено, що по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 було зарахування коштів на суму 12000,00 грн. від 12.08.2020 (а.с.106).
IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». 
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
V. МОТИВИ та ВИСНОВКИ СУДУ
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
12.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2772520, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений договором.
На підтвердження факту укладення кредитного договору до суду було подано копію Договору № 2772520 від 12.08.2020 року про надання споживчого кредиту, копію додатку №1 до договору про споживчого кредиту № 2772520 від 12.08.2020 року та копію довідки про ідентифікацію.
Згідно з п.9.2. кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Кредитний договір №2772520 від 12.08.2020 року було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор. 
Відповідно до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.
Зі змісту кредитного договору встановлено, що ОСОБА_2 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти.
ОСОБА_2 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останній за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявниця використала для підтвердження підписання договору позики.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_2 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відтак, кредитний договір зі сторони відповідача був підписаний одноразовим ідентифікатором – М205300, відповідна довідка про ідентифікацію відповідача міститься у матеріалах справи.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 зазначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для укладення електронного кредитного договору особі необхідно пройти ідентифікацію та зробити електронний підпис через смс повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або в застосунку «Приват24».
Крім цього, у постанові від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Договір був укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі його умови.
Доводи відповідача про відсутність у кредитному договорі № 2772520 від 12.08.2020 року кваліфікованого чи удосконаленого електронного підпису не заслуговують на увагу, оскільки Кредитний договір зі сторони Відповідача був підписаний одноразовим ідентифікатором – М205300, а не кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом (ЕЦП).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, позичальником неодноразово було здійснено часткове погашення заборгованості на загальну суму 11 970 грн на оплату процентів за користування кредитом.
У постанові Верховного Суду по справі №916/2403/18 від 10.09.2019 року встановлено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати: - визнання пред`явленої претензії; - зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; - письмове прохання відстрочити сплату боргу; - підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; - письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; - часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17.
Будь яких доказів, які б спростували створення ОСОБА_2 особистого кабінету на сайті https://creditplus.ua, належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж ОСОБА_2 , а також як укладення самого договору, так і отримання ОСОБА_2 коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять.
Отже, доводи відповідача щодо не укладення кредитного договору № 2772520 від 12.08.2020 року є необґрунтованими. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору №2772520 від 12.08.2020 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.
Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. 
Факт надання відповідачу коштів на виконання кредитного договору підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про успішне перерахування коштів в розмірі 12000,00 грн 12.08.2020 на зазначену відповідачем банківську картку, та листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який на виконання ухвали суду про витребування доказів повідомив, що по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 було зарахування коштів на суму 12000,00 грн. від 12.08.2020.
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц (61-998св24) суд зазначив, що «Відсутність виписки за картковим рахунком відповідача або іншого первинного облікового документу не може бути підставою для відмови в позові через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальна позиція відповідача, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, свідчать про те, що заборгованість особи за кредитним договором має місце, у зв`язку із чим позов правомірно задоволений». 
Таким чином, відсутність виписки по рахунку відповідача в матеріалах справи не спростовує наявність заборгованості перед позивачем у визначеному відповідно до розрахунку розмірі. 
Як встановлено судом, відповідач порушила умови кредитного договору №2772520, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 39360 грн 00 коп., що підтверджується наданими позивачем доказами: карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) про щоденні нарахування та погашення. 
Відповідачем розмір заборгованості не спростований, свій розрахунок не надано. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, що наявний у матеріалах справи, у період з 12.08.2020 року по 10.08.2020 року було нараховані проценти за зниженою процентною ставкою, тобто у період строку кредиту, що відповідало п.1.5.1 кредитного договору. 10.08.2020 року відповідачем було здійснено оплату процентів, чим ініційовано продовження строку користування кредитом, як це передбачено п.4.2. Договору. 
У період з 11.09.2020 року по 10.10.2020 року було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою на 30 днів (п.1.5.2 кредитного договору). Надалі 10.10.2020 року відповідачем було знову здійснено оплату процентів, чим ініційовано продовження строку користування кредитом, як це передбачено п.4.2. Договору. 
У період з 11.10.2020 року по 10.11.2020 року було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою (п.1.5.2 кредитного договору). В подальшому, згідно п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснено на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, упродовж 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Після 07.02.2021 року нарахування відсотків не здійснювалося.
Таким чином, на переконання суду розрахунок заборгованості є вірним.
30.04.2021 відбулась заміна кредитора, до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до боржника ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит №2772520 від 12.08.2020.
Суд приймає до уваги те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд встановив, що позивач довів за допомогою належних та допустимих доказів факт передачі первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги у заявленому позивачем розмірі до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №2772520 від 12.08.2020 на підставі договору відступлення прав вимоги №ККАУ-30042021 від 19.08.2021. 
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40грн.
Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно із частиною 2 та частиною 4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 укладеного із адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.73), акт наданих послуг від 13.02.2026 (а.с.74), детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 13.02.2026 (а.с.75).
Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, заперечення відповідача, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому підлягають частковому задоволенню. 
Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача становить 3000,00грн. 
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2772520 від 12.08.2020 в розмірі 39360 грн 00 коп., та судові витрати у виді судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 
адреса місцезнаходження: 79029, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28
код ЄДРПОУ 35234236

Відповідач: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 
РНОКПП НОМЕР_3 

Повне рішення складено та підписано 30.04.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ