ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/297/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 711/7368/25 Категорія: 304090000 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В.,

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Постригань Тетяна Леонідівна,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Постригань Тетяни Леонідівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року в справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8315742.
06.06.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 06062025, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК«ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 06.06.2025, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 8315742 у розмірі 108 000,00 грн, з яких: 40 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 48 000,00 грн сума заборгованості за відсотками; 20 000,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами.
Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8315742 у розмірі 108 000,00 грн та понесені судові витрати. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором № 8315742 від 23.09.2024 у розмірі 88 000 грн 00 коп., з яких: 40 000 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 48 000 грн 00 коп. заборгованість за відсотками; судовий збір у розмірі 1973 грн 77 коп., а всього – 89 973 грн 77 коп.
В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2592 грн 80 коп.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач кредитні кошти отримав, однак, з моменту отримання кредиту допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки своєчасно не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення своїх договірних зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів, визначених умовами Договору, у зв`язку з чим останній має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №8315742 від 23.09.2024, що стверджується відповідним розрахунком.
При цьому, зі всіма умовами кредитування відповідач був ознайомленим і прийняв умови Договору № 8315742 від 23.09.2024. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач періодично вносив кошти на погашення заборгованості, зокрема, у розмірі 10 200,00 грн, які зараховані на погашення процентів. Такі обставини свідчать про те, що відповідачем фактично визнається факт отримання грошових коштів у кредит у ТОВ «Авентус Україна», він погодився із умовами кредитного договору від 23.09.2024 і частково його виконував. Таким чином, розмір нарахованих процентів 48 000,00 грн не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення цих нарахувань підлягають до повного задоволення.
Суд першої інстанції також зазначив, що кредитний договір був укладений під час дії в Україні воєнного стану, який на час розгляду справи продовжений, а тому в силу п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідач звільнений від сплати пені. Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 20 000,00 грн слід відмовити.
Не погодившись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Постригань Т.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до умов кредитного договору від 23.09.2024, строк кредиту складає 360 днів, а відтак закінчується 18.09.2025. Жодної вимоги про повернення кредиту (у т.ч. і всіх платежів, передбачених даним договором), відповідачу по справі не надходило. При цьому, з даним позовом позивач звернувся до суду 23.07.2025 (дата надходження до суду 11.08.2025), тобто обидві дати передують терміну закінчення строку кредиту, а саме – 18.09.2025.
Кредитодавець зобов`язаний в письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. У відповідача та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення та отримання ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення кредиту за договором № 8315742 від 23.09.2024.
Строк виконання позичальником свого обов`язку з повернення кредиту в сумі 40 000,00 грн та 12 000,00 грн відсотків припадає на останній 12 платіж 18.09.2025, який на час звернення позивача до суду з цим позовом ще не настав, а тому такі вимоги позивача є передчасними.
В апеляційній скарзі також зазначено, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку. Лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку. Однак, позивачем не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період, який включає період користування та касового документа про видачу коштів.
Скаржник також вказує, що ідентифікація відповідача та підписання договору не підтверджено жодними доказами, що є порушенням Закону України «про електронну коменрцію».
Крім того, стороною позивача, в якості доказу переходу права вимоги від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором кредиту надано договір факторингу. Однак, такий договір факторингу не є належним доказом відступлення права вимоги, оскільки містить лише копії окремих аркушів договору факторингу, що не є витягом з документа.
З урахуванням апеляційних вимог, скаржник просив вимогу про стягнення з позивача судових витрат з професійної правничої допомоги, понесених відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, задовольнити повністю на суму 14 000,00 грн.
За розгляд справи в суді апеляційної інстанції скаржник просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
25.12.2025 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не були би укладені.
Крім того, відповідач не був позбавлений можливості надати докази, які підтверджують або спростовують отримання ним кредитних коштів.
Неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції.
Позивачем надано підтвердження перерахування коштів, зокрема інформаційну довідку про перерахування кредитних коштів через платіжну систему. Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, скаржник суду не надав.
Щодо заявлених скаржником витрат на професійну правничу допомогу, у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що розмір судових витрат у загальній сумі 24 000,00 грн, є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка процесуальних документів не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося) не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на таке.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.09.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ«АВЕНТУС УКРАЇНА», укладено договір про надання споживчого кредиту № 8315742, умовами якого визначено, що: сума кредиту складає 40000 грн 00 коп.; строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у п. 1.4.1 розділу 1 цього договору); тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 1,00 % у день та застосовується в межах стоку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору; знижена процентна ставка 0,85 % в день та застосовується на умовах, визначених п.п. 1.5.2. договору; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 2333,95 % річних за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом, 2103,14 % річних за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 184 000,00 грн за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом, 182 200,00 грн за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки (п.п.1.3.-1.10.договору).
Дата надання кредиту 23.09.2024 або 24.09.2024 (п. 2.2 договору).
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора (п.2.1 договору).
Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 п.п. 9 договору передбачено, що Товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п. 5.4 договору.
Споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (п.п. 1 п.4.4 договору).
Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного п. 5.3 договору (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору, у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.
Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавства України, цього договору (п. 6.1 договору).
Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. 6.2 договору). У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф (п. 6.4 договору).
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надання коштів у позику, зокрема і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил (п. 9.8 договору). Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Кредитний договір, підписаний сторонами, зокрема відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А1178 23.09.2024 о 16:12:54, відповідно до положень п.п. 8.1-8.8, 9.1-9.14, 10 договору.
Додатком до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана електронним підписом відповідачем А1178 23.09.2024 о 16:12:54.
Крім того, відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором LY8475 - 23.09.2024 о 16:08:51 підписав Паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма), що свідчить про обізнаність позичальника із умовами кредитного договору.
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 23.09.2024 перерахувало на платіжну картку № НОМЕР_1 суму 40 000,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» f56617ba-c3b8-430a-8b3e-4046192a1713, банк еквайр АТ, код авторизації 166110. Перерахування таких коштів здійснено ТОВ «ПЕЙТЕК», що відповідає умовам договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №190122-1 від 19.01.2022, договору №04072024-3 від 04.07.2024 та підтверджується листом ТОВ«ПЕЙТЕК» за № 20250609-1.1 від 09.06.2025 14:50.
06.06.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 06062025, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні ТОВ«АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Згідно з п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Пунктом п. 1.2. договору факторингу визначено, що сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до реєстру боржників від 06.06.2025 до Договору факторингу від 06.06.2025, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 108 000 грн 00 коп., з яких: 40 000 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 48 000 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 20 000 грн 00 коп. сума заборгованості за пенею, штрафами.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами пункту 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину. Доводи апеляційної інстанції в цій частині спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що надана копія договору факторингу, акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників, платіжна інструкція про сплату ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошових коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за відступлення права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. ТОВ «ФК «ЄАПБ» підтвердило свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 8315742 від 23.09.2024. Вказаний вище договір факторингу, внаслідок укладення якого позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося.
Щодо факту видачі позичальнику кредитних коштів апеляційний суд зазначає таке.
Колегія суддів вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту видачі первісним кредитором відповідачу грошових коштів в порядку виконання кредитного договору.
Зокрема, у матеріалах справи наявні лише розрахунок позивача (картка обліку договору), однак розрахунки заборгованості не є доказами, які можуть підтвердити реальність видачі грошових коштів особі.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладання договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами наявності заборгованості. Вказаний розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якому наполягає позивач. 
У матеріалах справи відсутні будь-яка довідка з банку, в якому відкритий особовий рахунок відповідача, на який кредитодавцем здійснювалося нарахування кредитних коштів, чи виписки за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б також могли підтвердити факт зарахування коштів на його рахунок. При цьому, у кредитному договорі відповідач та первісний кредитор погодили конкретний порядок видачі суми кредиту, проте доказів реалізації цього порядку до суду надано не було.
Наданий позивачем лист ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250609-1,1 від 09.06.2025, який ніби-то є підтвердженням перерахування коштів на користь фізичної особи від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», апеляційний суд оцінює критично, оскільки такий лист не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, з вказаного листа суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Апеляційний суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.11.2023 у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлено клопотання про витребування доказів, що підтверджують факт видачі кредиту відповідачу первісним кредитором.
Щодо строку дії договору про надання споживчого кредиту та вимоги про повернення кредиту, колегія суддів зазначає таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про споживче кредитування.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 8315742 від 23.09.2024, строк кредитування становить 360 днів, а кінцевий строк виконання зобов`язань визначений графіком платежів — 18.09.2025.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 23.07.2025 (надійшов до суду 11.08.2025), тобто до настання кінцевого строку виконання основного зобов`язання.
Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Аналогічні положення передбачені умовами договору (п. 5.4), відповідно до яких кредитодавець має право направити вимогу про дострокове повернення кредиту, після чого у споживача виникає обов`язок виконати таку вимогу у встановлений строк.
Таким чином, направлення відповідної вимоги є обов`язковою передумовою виникнення у кредитодавця права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту.
Позивачем не надано жодного доказу надсилання такої вимоги у порядку, передбаченому договором або законом, а також відсутні докази її отримання відповідачем.
За таких обставин у позивача не виникло права вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості за договором.
Отже, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості, строк виконання якої не настав.
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги також не звернув та фактично задовольнив вимоги про стягнення заборгованості, строк виконання якої на момент звернення до суду не настав, що є порушенням норм матеріального права.
З урахуванням викладеного вище, аргументи скаржника, у даній справі, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Беручи до уваги, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача на користь держави слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3633,60 грн за подачу апеляційної скарги, оскільки відповідача ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.12.2025 звільнено від сплати судового збору.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Під час розгляду справи районним судом, відповідачем у відзиві на позов зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Крім того, відповідачем 27.10.2025 через систему «Електронний Суд» подана заява та докази на підтвердження витрат, які очікує понести відповідач на правничу допомогу адвоката у розмірі 14000,00 грн. 
Зокрема надані докази: 1) договір про надання правничої допомоги від 03.04.2025, що укладений між адвокатом Постригань Т.Л. та ОСОБА_1 , за яким у п. 3 визначено умови щодо оплати послуг; 2) свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю щодо адвоката Постригань Т.Л. від 13.02.2006; 3) ордер адвоката серія СА № 1136407 від 03.04.2025, виданий на підставі договору від 03.04.2025 б/н щодо представництва прав та інтересів ОСОБА_1 , 4) акт наданих за договором від 03.04.2025 послуг, що складений 24.10.2025 (вартість робіт за 1 год 2 000 грн, підготовка заяви, ознайомлення з матеріалами справи та підготовка відзиву на позов, загальна вартість послуг 14 000,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають), 5) розрахунок (детальний опис послуг) від 24.10.2025 на суму 14 000,00 грн. 
Подаючи апеляційну скаргу, сторона відповідача просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000,00 грн. 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, скаржником надано такі докази: 1) розрахунок (детальний опис послуг) витрат на правничу допомогу, складений 27.11.2025, на суму 10 000,00 грн, що включає підготовку апеляційної скарги, кількість годин – 5 годин (вартість робіт за 1 год 2 000 грн); 2) акт від 27.11.2025 юридичних (консультаційних) послуг за договором про надання правничої допомоги від 03.04.2025 на суму 10000,00 грн (Сторони претензій одна до одної не мають).
Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною позивача заперечення щодо заявленого відповідачем розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України,подані не були.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, при подачі відзиву на апеляційну скаргу, сторона позивача заявила клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність та необґрунтованість.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів висновує, що оскільки за результатами перегляду рішення суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмолено, беручи до уваги підтвердження належними доказами доводів сторони відповідача про понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій, враховуючи клопотання позивача, поданого в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України, про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, колегія суддів вважає, що з ТОВ «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 7000,00 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 5000,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 137, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Постригань Тетяни Леонідівни задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2025 року в справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати з професійної правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 7000,00 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 5000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко 
Т.Л. Фетісова 
О.В. Карпенко