1	Справа № 335/10761/25  2-а/335/5/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя:
у складі головуючого - судді Геєць Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Бойкинюк Д.П.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Боярської В.Л.,
представника відповідача Бежанової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області в особі Територіального підрозділу Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про скасування рішення про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області в особі Територіального підрозділу Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області від 30.04.2025 № 2312100100000368 про примусове видворення ОСОБА_1 з території України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з оскаржуваним рішенням не згодний. Законних підстав для відкликання дозволу на імміграцію в Україну та відкликання посвідки на постійне проживання та примусове видворення позивача з території України у відповідача не було. В межах спірних правовідносин відсутні дії позивача, які порушують законодавство про імміграцію або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, а отже, правові підстави для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення відсутні. Відповідачем винесене спірне рішення без перевірки та обґрунтування обставин, що мають значення для з`ясування законності перебування позивача на території України. Приймаючи спірне рішення відповідач, мав би виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний врахувати, що позивач має сім`ю, дружину і дітей громадян України, матір та рідного брата, який також є громадянином України. Позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 05.11.2025 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
12.11.2025 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо позовних вимог з наступного. 
03.04.2025 до Комунарського відділу УДМС у Запорізькій області надійшло подання від УМП ГУНП в Запорізькій області про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину російської федерації ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним порушенням ним законодавства України, зокрема норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, законів «Про дорожній рух» і «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Матеріали перевірки засвідчили про неодноразове вчинення позивачем адміністративних правопорушень у сфері міграційного законодавства, передбачених статтею 203 КУпАП, що підтверджує наявність у його діях суспільно небезпечних ознак, які свідчать про нехтування законодавством держави перебування.
Під час перевірки було встановлено, що 06.04.2013 ОСОБА_1 був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане 13.10.2011) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 21.05.2013.
Саме ця підстава була визначальною при оформленні посвідки на постійне проживання, тому твердження позивача про нібито визнання факту його сімейних зв`язків уже у 2013 році є безпідставними.
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , має недійсний паспортний документ НОМЕР_3 від 23.06.2016, виданий Г/К росії, Харків, строком дії до 23.06.2021, отже не має документів, що дають право на виїзд з України, за що протягом 2023-2025 років неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 203 КУпАП. Заходи щодо оформлення нового паспортного документа не здійснював, з 2021 року порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживає по документам термін дії яких закінчився, у тому числі з 2024 року не здійснював заходи щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню 45-річного віку.
Протягом 2023-2025 років громадянин російської федерації ОСОБА_1 був тричі притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень в сфері міграційного законодавства, за проживання по документу, термін дії якого закінчився, тобто не здійснив заходів щодо своєчасного обміну паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон та обміну посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню 45-річного віку. Також встановлено, що ОСОБА_1 після притягнення до адміністративної відповідальності належних висновків не зробив, до теперішнього часу заходів щодо обміну документів не здійснив.
Отже, вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень є прямим порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де визначено обов`язок іноземців та осіб без громадянства неухильно додержуватися Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Зважаючи на наявність порушень закону про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також враховуючи, що дії іноземця становлять загрозу громадському порядку в Україні, відкликання дозволу є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, 30.04.2025 року Комунарським відділом у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області на підставі пунктів 2, 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та на підставі частини другої статті 12 відкликано посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей, наявних у інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» відсутні дані щодо перетину кордону у напрямку виїзду громадянином російської федерації ОСОБА_1 .
Рішення про примусове видворення з України стосовно ОСОБА_1 прийнято на підставі відкликаного рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину від 21.05.2013, у відповідності до частини першої статті 13 Закону України «Про імміграцію», якою передбачено, що разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймається рішення про примусове повернення, та у відповідності до статті 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Частиною 8 статті 26 закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України.
Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території Україні без належних на те законних підстав, не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на право проживання в Україні. Він не може бути офіційно працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби.
Статтею 31 Закону № 3773-VІ визначені категорії осіб, до яких не застосовується видворення з України.
ОСОБА_1 не надав доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першою статті 31 Закону № 3773-VІ, отже не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до вказаної статті він не може бути примусово видворений за межі України. 
Вважають, що рішення про примусове видворення від 30.04.2025 Комунарського відділу у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийняте на підставі та у спосіб визначені законом та в межах повноважень з урахуванням всіх обставин.
На думку відповідача, наведені позивачем обставини стосовно наявності родинних відносин, не надають такому іноземцю автоматично - легальної можливості проживання на території України, оскільки порядок оформлення такого проживання врегульований Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яким не передбачено виключень (в тому числі, у зв`язку з наявність родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.
Ухвалою суду від 22.12.2025 провадження у справ зупинено до набрання чинності судовим рішенням у адміністративній справі № 280/4427/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 18.02.2026 провадження у справі поновлено, призначені судові засідання.
У судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, які аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, вказала, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням чинного законодавства.
У судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 28.04.2026.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 01.03.2013 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та йому 06.04.2013 був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане 22.01.2022 року повторно) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 21.05.2013.
Також встановлено, що на адресу Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області надійшло подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 № 486/9/01-2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_3 , термін дії якого закінчився 23.06.2021), має посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.05.2013 (орган, що видав: 2301), систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху», вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вимоги глави 10 та 15 КУпАП, таким чином, учиняючи суспільно небезпечні протиправні діяння, за що поліцейськими та ДМС складалися матеріали про порушення норм КУпАП, а саме: 03.11.2023 року винесено постанову суду за ч. 5 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 03.11.2023 винесено постанову суду за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції); 09.05.2024 винесено постанову суду за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та ч. 5 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 17.05.2024 складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 203 (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства); 14.03.2025 складено адміністративний протокол за ч. 3 ст. 203 (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства).
Встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.01.2023 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Штраф сплачений 31.01.2023.
Крім того, встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.05.2024 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 22 частин 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн.
За результатами розгляду подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області сформований висновок за результатами розгляду подання про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , затверджений начальником Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області 30.04.2025 про відкликання рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області від 06.04.2013 про надання дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 та відкликання і вилучення, знищення, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.05.2013, орган видачі 2301.
Встановлено, що ОСОБА_1 має брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином України; цивільну дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та двох неповнолітніх дітей 2011 року народження та 2014 року народження, з якими спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про народження від 29.05.2025 року (серія НОМЕР_5 та серія НОМЕР_6 ) у графі батько зазначений ОСОБА_1 .
Крім того, судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 у справі № 280/4427/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.02.2026, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
В ході розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено правових підстав для скасування рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30.04.2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україні № 2312-497/2312.1-25 відносно ОСОБА_1 та з огляду на похідний характер позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30.04.2025 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_7 , відносно ОСОБА_1 та зобов`язання здійснення обміну відкликаної посвідки на постійне проживання ІН-002566 від 21.05.2013, вказані вимоги також залишені без задоволення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 15 Закону № 3773-VI, в`їзд та виїзд з України іноземцями та особи без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. 
03.04.2025 до Комунарського відділу УДМС у Запорізькій області надійшло подання від УМП ГУНП в Запорізькій області про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину російської федерації ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним порушенням ним законодавства України, зокрема норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, законів «Про дорожній рух» і «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Матеріали перевірки засвідчили неодноразове вчинення позивачем адміністративних правопорушень у сфері міграційного законодавства, передбачених статтею 203 КУпАП, що підтверджує наявність у його діях суспільно небезпечних ознак, які свідчать про нехтування законодавством держави перебування.
Під час перевірки було встановлено, що 06.04.2013 ОСОБА_1 був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане 13.10.2011) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 21.05.2013.
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , має недійсний паспортний документ НОМЕР_3 від 23.06.2016, виданий Г/К росії, Харків, строком дії до 23.06.2021, отже не має документів, що дають право на виїзд з України. За що протягом 2023-2025 років не одноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 203 КУпАП. Заходи щодо оформлення нового паспортного документа не здійснював, з 2021 року порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживає по документам термін дії яких закінчився, у тому числі з 2024 року не здійснював заходи щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню 45-річного віку.
Отже, вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень є прямим порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де визначено обов`язок іноземців та осіб без громадянства неухильно додержуватися Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Зважаючи на наявність порушень закону про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також враховуючи, що дії іноземця становлять загрозу громадському порядку в Україні, 30.04.2025 року Комунарським відділом у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області на підставі пунктів 2,3,4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та на підставі частини другої статті 12 відкликано посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.
Згідно частини 7 цієї статті, у разі прийняття рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання за заявою іммігранта особа повинна виїхати протягом одного місяця з дня отримання такого рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає примусовому поверненню чи видворенню в порядку, передбаченому законом України.
Відповідно до відомостей, наявних у інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» відсутні дані щодо перетину кордону у напрямку виїзду громадянином російської федерації ОСОБА_1 .
Рішення про примусове видворення з України стосовно ОСОБА_1 прийнято на підставі відкликаного рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину, у відповідності до частини першої статті 13 Закону України «Про імміграцію», якою передбачено, що разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймається рішення про примусове повернення, та у відповідності до статті 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною 8 статті 26 закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України.
Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 проживає на території Україні без належних на те законних підстав, не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на право проживання в Україні. 
Статтею 31 Закону № 3773-VІ визначені категорії осіб, до яких не застосовується видворення з України.
ОСОБА_1 не надав доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень часини першою статті 31 Закону № 3773-VІ, отже не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до вказаної статті він не може бути примусово видворений за межі України. 
Доводи позивача про наявність непереборних обставин, пов`язаних із карантинними обмеженнями COVID-19 або збройною агресією російської федерації, не можуть бути визнані поважними. Оскільки припинення діяльності консульських установ російської федерації на території України не звільняє її громадян від обов`язку своєчасного оформлення документів через відповідні органи за межами України. 
Позивач не навів жодного аргументу, не надав жодного доказу щодо обмежень, які діяли під час дії карантину і які перешкодили йому вчасно здійснити обмін паспорта.
Щодо посилання позивача, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано його сімейного стану, зокрема, наявність дітей, суд звертає увагу, що сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини (чоловіка) та дітей, онуків, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваних рішень, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення нею порушення міграційного законодавства України.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 18.03.2021 у справі № 522/1441/18, від 27.04.2023 у справі № 522/11882/22, від 29.05.2023 у справі № 522/5683/22.
Також, у контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у своїх постановах за схожих правовідносин неодноразово зазначав, що бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч чинного законодавства (постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі N 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі N 755/14023/17, від 13.10.2021 у справі N 263/14519/20, від 13.04.2021 у справі N 211/1113/18 (2-а/211/91/18), від 26.01.2022 у справі N 200/9761/20-а).
Не заперечує того, що сам по собі факт шлюбу, та навіть народження дітей, не є перешкодою для видворення іноземця за межі країни перебування, і Європейський суд з прав людини.
Так, у справі Jeunesse v. the Netherlands (no 12738/10) Європейський суд з прав людини відзначив, що: "коли держава-учасниця толерує присутність іноземця на своїй території… така держава-учасниця дозволяє іноземцю приєднатися до суспільства приймаючої країни, формувати стосунки та створити родину. Однак це не тягне за собою автоматично обов`язку влади держави-учасниці, внаслідок зобов`язань відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дозволити йому чи їй оселитися в цій країні".
Відтак, позивач має вказувати не лише на порушення його прав щодо прийняття рішення про повернення в країну походження, а має довести обставини відсутності нехтування з його сторони обов`язками, визначеними Україною для іноземних громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підстав для заборони примусового повернення або примусового видворення позивача, встановлених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», судом не встановлено.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
За таких обставин, судом не встановлена неспівмірність та непропорційність між застосованими до позивача заходами, передбаченими статтями 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його інтересами і правами, позаяк такі є адекватним реагуванням уповноваженого органу на порушення ним міграційного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем в повній мірі належними та допустимими доказами було доведено правомірність винесення рішення від 30.04.2025 № 2312100100000368 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , а тому у задоволені адміністративного позову слід відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення справи, виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 139, 229, 242-246, 262, 288 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області в особі Територіального підрозділу Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про скасування рішення про примусове видворення – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складене в повному обсязі 28.04.2026.
Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_8 , місто реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , 
Відповідач: Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області в особі Територіального підрозділу Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, адреса Україна, 69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Незалежної України, будинок 90, ЄДРПОУ 37834773. 

Суддя Ю.В.Геєць