П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2576/25	

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,
повний текст судового рішення
складено 27.10.2025, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №400/2576/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
18.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неврахування до загального страхового стажу роботу в якості фізичної особи - підприємця період з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003, з 01.09.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.12.2005 та з 01.01.2006 по 31.12.2011; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального страхового стажу роботу в якості фізичної особи - підприємця період з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003, з 01.09.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.12.2005 та з 01.01.2006 по 31.12.2011; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу спірних періодів здійснення підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003, з 01.09.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.12.2005 та з 01.01.2006 по 31.12.2011. Натомість, органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено в зарахуванні таких періодів до страхового стажу.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з позовними вимогами не погоджуються з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи, що немає законодавчо передбачених підстав для зарахування спірних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №400/2576/25 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2006 по 31.12.2011.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2006 по 31.12.2011 та повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії.
В решті позову відмовлено.
Приймаючи означене рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції вказав, що періоди здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2002 по 30.09.2002, з 01.10.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2006 по 31.12.2011 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог органом Пенсійного фонду подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зазначає, що до страхового стажу не підлягають зарахуванню спірні періоди здійснення підприємницької діяльності, оскільки немає відомостей щодо сплати страхових внесків. Крім того, відповідач відмічає, що із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії ОСОБА_1 не звертався, а на подану у довільній формі заяву органом Пенсійного фонду надано лише відповідь на звернення, яка не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
У свою чергу, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку позивача, судом першої інстанції рішення прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 22.01.2025 про зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.12.2011
За наслідком розгляду ініційованого позивачем питання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області на адресу позивача надіслано лист від 05.02.2025 №1823-1059/В02/8-1400/25, у якому зазначено, що до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 31.12.2001 та з 01.07.2002 по 30.09.2002, оскільки немає відомостей щодо сплати страхових внесків. 
Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом. 
Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із пунктом 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За фактичними обставинами справи, 10.09.1999 ОСОБА_1 зареєстровано суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №335443, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №735542, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЄ №638932.
У період з 10.09.1999 по 06.12.2024 ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність. 
Таких обставин відповідач не заперчує. 
За наслідком дослідження матеріалів справи колегією суддів установлено, що воне не містять жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків за спірні періоди. 
Матеріали справи містять платіжні доручення щодо сплати страхових внесків, у яких, зокрема, вказано, що заборгованості зі сплати страхових внесків немає. 
Отже, матеріали справи свідчать про вчинення ОСОБА_1 певних дій з метою підтвердження обставин з якими законодавець пов`язує можливість зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу.
У свою чергу, орган Пенсійного фонду, відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності з 10.09.1999 по 06.12.2024 й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для з`ясування спірного питання, а також не запропонував ОСОБА_1 усіх можливих способів отримання такої інформації.
Суд апеляційної інстанції враховує й те, що за приписами частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Аналогічний підхід до вирішення спірних правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.
Дослідивши апеляційну скаргу відповідача колегія суддів вказує, що в досліджуваному випадку позиція органу Пенсійного фонду побудована виключно на припущеннях (сумнівах) без подання жодних доказів та використання наданих суб`єкту владних повноважень засобів та способів для з`ясування питання щодо сплати ОСОБА_1 страхових внесків за спірні періоди. 
З огляду на вищевказане, апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок суду суду першої інстанції про задоволення ОСОБА_1 в досліджуваній частині правовідносин. 
При цьому, колегія суддів зазначає про безпідставність доводу скаржника про те, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.02.2025 №1823-1059/В02/8-1400/25, у розумінні приписів КАС України, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки він не є предметом позову.
Позивач не оскаржує лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.02.2025 №1823-1059/В02/8-1400/25.
До того ж, право на судовий захист та можливість оскарження до суду рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень гарантовано приписами статті 5 КАС України.
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені органом Пенсійного фонду в апеляційній скарзі доводи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №400/2576/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький