Справа №212/13895/25
Категорія 38
2/295/3269/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулось в суд із позовом, в якому зазначено, що 22.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора.
Згідно з договором відповідач, який виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 12 000,00 грн., з умовою сплати процентів за користування позикою в розмірі 1,99 % за кожен день такого використання. 
Позивач зауважує, що згідно з п.6.5 Правил надання грошових корштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у разі не повернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. 
Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення отриманих коштів, нарахованих відсотків та інших платежів станом на день подання позовної заяви виникла заборгованість в сумі 26 783,57 грн., з яких: заборгованість за тілом позики – 12000,00 грн., заборгованість за відсотками – 14 781,60 грн., заборгованість за нарахованими 3 % річних – 1,97 грн.
Позивач зауважує, що 22.02.2022 року згідно умов договору факторингу, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло право вимоги до відповідача.
В подальшому, право вимоги до особи як боржника набуто позивачем - ТОВ «Коллект Центр», на підставі договору підступлення права вимоги від 10.01.2023 року, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал».
Посилаючись на відповідні обставини позивач просить стягнути з відповідача вищенаведений розмір заборгованості, відшкодувати судові витрати з оплати судового збору –2422,40 грн., витрати на професійну правичу допомогу в сумі 13000,00 грн. 

Ухвалою суду від 30.03.2026 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріали справи містять договір позики від 22.09.2021 року з визначенням його сторін: ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник).
За умовами договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавець надав, а ОСОБА_1 – позичальник, отримав грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. на строк 14 днів на умовах сплати відсотків за користування коштами на рівні 1,99 %.
Пунктом 2.3 договору визначено відсоткову ставку за умови понадстрокового використання коштів на рівні 2,7 %. Згідно примітки до даного пункту відповідна домовленість не застосовується в період карантину.
Пунктом 12 договору сторони обумовили, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням одноразового ідентифікатора.
Пунктом 5.2 договору позичальник засвідчив, що до моменту підписання договору ознайомився з його змістом, а також з Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики).
Згідно з п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі не повернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове використання.
З матеріал справи також слідує, що 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Згідно даних реєстру боржників як додатку до договору факторингу учасниками погоджено передачу права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 із сумою заборгованості 26 781,6 грн., з яких: заборгованість за сумою позики – 12 000,00 грн., заборгованість за відсотками – 14 781,60 грн.
Також, договір про відступлення прав вимоги укладено 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр», за результатом чого позивач набув право вимоги до відповідача за укладеним договором позики.
З дослідженого судом реєстру боржників слідує, що сума заборгованості боржника становить 26 783,57 грн., з яких: заборгованість за тілом позики – 12000,00 грн., заборгованість за відсотками – 14 781,60 грн., заборгованість за нарахованими 3 % річних – 1,97 грн.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості..
За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. 
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом надано окрему, а також взаємну оцінку доказам - договору позики від 22.09.2021 року з даними про застосування підпису одноразовим ідентифікатором, повідомленню ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про переказ коштів в сумі 12000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що на достатньому рівні підтверджують обставини вільного волевиявлення осіб, скерованого на започаткування правовідносин, заснованих на договорі позики, вчинення у зв`язку з такими намірами дій, необхідних для взаємного інформування про згоду, для повідомлення про умови договору, їх закріплення та погодження у визначений нормами чинного законодавства спосіб.
Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання з боку позичальника взятих на себе зобов`язань з повернення коштів станом виникла заборгованість.
При цьому, суд не може в повній мірі погодитись з правильністю поданих позивачем розрахунків з огляду на таке.
Верховний Суд неодноразово наводив висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. 
У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. 
Верховний Суд звернув увагу, що у подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за користування кредитом).
У постанові додано, що сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, та такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договору строку згідно статті 625 ЦК України.
Як зазначалось вище, умовами договору сторони погодили заходи майнової відповідальності в разі неправомірного користування грошовим коштами – тобто у період після завершення строку кредитування, вказавши у договорі розмір відсоткової ставки 2,7 %. 
Також заходи компенсації в разі прострочення виконання зобов`язання визначено п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики).
Отже, такий зміст договору суд тлумачить як скерований на реалізацію положень ст. 625 ЦК України спеціальний вид відповідальності за порушення зобов`язання.
При цьому, учасники обумовили, що такий захід майнового відшкодування не застосовується в період карантину.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З поданих розрахунків слідує, що після завершення строку кредитування у 14 днів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснено нарахування відсотків за відсоткової ставкою 2,7 %, що вбачає застосування п.2.3 договору, п.6.5 Правил. 
Оскільки взаємною домовленістю сторони погодили неможливість застосування заходів відповідальності у період строку карантину, який запроваджено на території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 та відмінено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651, при цьому, нарахування відсотків в порядку вищезазначених умов договору виконане у відповідний період карантину, суд вважає необхідним виключити суму відсотків, нарахованих первісним кредитором.
Приймаючи до уваги розмір отриманої позики, строк користування (14 днів), фактично сплачені позичальником кошти, розмір заборгованості станом на день відступлення права вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» становитиме: 12 000,00 грн. (сума позики) + 214,92 грн, (відсотки) * 14 (строк позики) – 10 052,60 грн. (фактично сплачено позичальником) = 4 956,28 грн. 
Судом враховано п.6.12.1., 6.12.2 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), згідно з якими у першу чергу сплачуються всі прострочені відсотки, у другу – відсотки за користування позикою, у третю – інші платежі.
Отже, сума заборгованості за тілом позики складатиме 4 956,28 грн.
За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» як новим кредитором здійснено нарахування 3 % річних на суму заборгованості 12 000,00 за період 22.02.2022 року по 23.02.2022 року.
В даній частині відповідний розрахунок також підлягає корекції, оскільки, як зазначено вище, сума заборгованості за сумою позики складає 4 956,28 грн.
Сума 3 % річних складатиме: 4956,28 грн. * 3 % * 2 дні /365/100 = 0,82 грн.
Отже, оскільки за результатами розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини існування цивільних правовідносин, заснованих на договорі позики, дослідженими доказами доводиться існування заборгованості на суму 4957,10 грн., з яких: заборгованість за тілом позики – 4956,28 грн., заборгованість за нарахованими 3 % річних – 0,82 грн., право на стягнення якої набуто позивачем як новим кредитором на підставі договору факторингу, договору про відступлення права вимоги, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнути наведений розмір заборгованості на користь позивача.
На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору, витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306) заборгованість за договором позики від 22.09.2021 року в сумі 4957,10 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 448,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2407,40грн. 
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов