Справа № 466/8952/23
Провадження № 2/466/143/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

19 травня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Федорової О.Ф.
секретар судового засідання Волянська Н.В.
склад учасників справи:
позивач ОСОБА_1 
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрохін В.В.
представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування державної реєстрації, -
встановив:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування державної реєстрації.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:
29.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування державної реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власницею 18/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Окрім неї співвласниками даного будинку були ОСОБА_3 , якій належало 20/100 часток будинку, ОСОБА_4 , якому належало 17/100 часток будинку, та ОСОБА_2 , якому належало 45/100 часток будинку.
29.05.2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з текстом якого заповіла належні їй 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
27.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріусом їй було роз`яснено, що на день смерті ОСОБА_3 такій не належало на праві приватної власності 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки такі було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 згідно з рішенням державного реєстратора від 18.10.2012 року на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року.
ОСОБА_1 вважає таку реєстрацію права власності незаконною, оскільки, на її переконання, державним реєстратором ЛОКП «БТІ та ЕО» під час реєстрації права власності на 20/100 та 17/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , не було прийнято до уваги ту обставину, що у ОСОБА_2 були відсутні правовстановлюючі документи про виникнення, перехід чи припинення права власності, а саме відсутні договори відчуження майна, оскільки ОСОБА_1 вважає, що рішенням апеляційного суду Львівської області не було вирішено питання про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на належні їм частки будинку.
Також у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, про те, що на її переконання підписи на витягах про державну реєстрацію прав №35903640 від 18.10.2012 року та №35903545 від 18.10.2012 року директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від імені директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_5 є підробленими.
З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 вважає, що її права, як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 та як співвласниці житлового будинку АДРЕСА_1 , порушені, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Просить визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора БТІ Вдовяк Н.Б. від 18.10.2012 року про державну реєстрацію права власності на 17/100 частин і 20/100 частин будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнати протиправною і скасувати державну реєстрацію 18.10.2012 року права власності на 17/100 частину будинку, номер витягу 35903545 і 20/100 частин будинку, номер витягу 35903640, будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 
06.11.2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Брони М.В., у якому вона заперечила позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що згідно з рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, яке набрало законної сили, судом було встановлено наступні обставини.
Співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 були, зокрема, ОСОБА_2 (45/100 часток), ОСОБА_3 (20/100 часток) та ОСОБА_4 (17/100 часток).
Згідно з нотаріально посвідченим попереднім договором від 06.03.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_6 на підставі довіреності від 15.11.2005 року, остання зобов`язувалась до 01.05.2006 року укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної їй частини будинку АДРЕСА_1 , за визначеною сторонами за домовленістю ціною у розмірі 75750,00 грн, з яких покупець ОСОБА_2 сплатив 25250,00 грн.
Згідно з нотаріально посвідченим договором про завдаток від 15.11.2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_7 на підставі довіреності від 31.08.2005 року, останній зобов`язувався укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1 до 01.04.2006 року за ціною 75000,00 грн, з яких ОСОБА_2 сплатив у якості завдатку 50000,00 грн.
Як було встановлено судом, відповідачі ухилились від укладення основного договору купівлі-продажу належних їм часток будинку.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду Львівської області задовольнила частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ухвалила нове рішення, яким задовольнила позовні вимоги ОСОБА_2 , зобов`язала ОСОБА_4 укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належних ОСОБА_4 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за 75000,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 1 договору про завдаток від 15.11.2005 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_4 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 25000,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 17/100 частин зазначеного будинку; зобов`язати ОСОБА_3 укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належних їй 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за 75750,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 2.1 попереднього договору від 06.03.2006 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_3 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 50500,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 20/100 частин зазначеного будинку.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. вказала на те, що як вбачається із резолютивної частини рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року, такий визнав за ОСОБА_2 право власності на вищезазначені частки житлового будинку, не поставивши в залежність виникнення права власності у ОСОБА_2 на спірні частки житлового будинку від укладення основних договорів купівлі-продажу з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Також представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. зазначила, що тривалий час ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ухилялись від виконання рішення суду щодо укладення основного договору купівлі-продажу часток спірного житлового будинку, хоча грошові зобов`язання перед ними ОСОБА_2 були виконані у повному обсязі.
Крім цього, представник ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. вказала на те, що рішення апеляційного суду Львівської області набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 , а також, що ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_3 не звертались до ОСОБА_2 з вимогою про проведення ним доплати за продаж вищезазначених часток житлового будинку АДРЕСА_1 , не проживали там, витрат по утриманню будинку не несли, що свідчить про їх фактичну згоду з рішенням суду апеляційної інстанції та про відсутність у них особисто будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_2 .
Адвокат Брона М.В. зазначила, що жодних доказів, які б свідчили про утримання власниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належних їм на праві власності часток спірного житлового будинку АДРЕСА_1 після ухвалення рішення апеляційним судом Львівської області від 28.03.2011 року, позивачем ОСОБА_1 надано не було, як і не доведено той факт, що за життя ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 не знали про своє порушене майнове право. Відповідно, під час реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 17/100 часток та на 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , державним реєстратором ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було виконано вимоги судового рішення та не було порушено норм чинного законодавства, які діяли на той момент, оскільки згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції станом на 08.08.2012 року (оскільки оспорювана державна реєстрація права власності була проведена 18.10.2012 року), державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
Також представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. наголосила на тій обставині, що ОСОБА_4 помер у 2012 році. ОСОБА_1 – позивач у справі, не входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , оскільки відповідних доказів до матеріалів справи нею не долучено, а тому нею безпідставно і неправомірно заявлено позовну вимогу про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , оскільки вона не довела порушення свого майнового права.
Щодо права ОСОБА_1 заявляти позовну вимогу про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 , то представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. зазначила про те, що до ОСОБА_1 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_8 , не перейшло право вимоги щодо укладення відповідного договору купівлі-продажу чи здійснення доплати за таким договором, оскільки таке право (обов`язок) було нерозривно пов`язане з особою спадкодавця.
Додатково представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. зазначила про те, що вважає надуманим та не підтвердженим жодними належними і допустимими доказами твердження позивача ОСОБА_1 про те, що підписи на витягах про державну реєстрацію прав №35903640 від 18.10.2012 року та №35903545 від 18.10.2012 року директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від імені директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Базарника І.Б. є підробленими, оскільки на якісних копіях таких витягів можна побачити, що біля слова «директор» проставлений штрих, що свідчить про те, що замість нього підписувала такий витяг інша особа, а саме уповноважена на той час начальник відділу реєстраційної служби ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».
09.10.2025 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли письмові пояснення представника відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевського Н.П., у яких він зазначив, що пред`явлений позов вважає необґрунтованим та безпідставним, а наведені твердження позивача ОСОБА_1 неспроможними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не обґрунтовуються належними й допустимими доказами, з наступних міркувань.
ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» не є належним відповідачем у даному спорі. На підтвердження такої позиції представник ОСОБА_9 послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі №910/15792/20.
Зокрема, представник відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевський Н.П. зазначив, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, пункт 41).
Також представник ОСОБА_9 зазначив, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємицею після смерті котрої є позивач ОСОБА_1 , за життя не оскаржувала зазначених реєстраційних дій відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», тому вказаним правом не наділена й позивач ОСОБА_1 по даній справі. Звернув увагу на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №450/2286/16-ц щодо спадкування права на оспорення документа чи юридичного факту, у якій зроблено висновок, що якщо спадкодавець за життя висловив безпосередньо або своєю поведінкою дав зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то це буде суперечити його попередній поведінці.
Крім того, представник ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевський Н.П. зазначив, що державна реєстрація прав здійснена/проведена державним реєстратором бюро технічної інвентаризації законно, на підставі належних правовстановлювальних документів. Підставою для проведеної реєстрації було рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, яке набрало законної сили, та котрим було визнано за ОСОБА_2 право власності на 17/100 частин будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 20/100 частин зазначеного будинку. Як вбачається із резолютивної частини зазначеного судового рішення, суд визнав за ОСОБА_2 право власності на вищезазначені частки житлового будинку, не поставивши в залежність виникнення права власності у ОСОБА_2 на спірні частки житлового будинку від укладення основних договорів купівлі-продажу.
Додатково представник ОСОБА_9 вказав на те, що позивач ОСОБА_1 не входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , а тому нею необґрунтовано й безпідставно заявлено позовну вимогу про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які колись належали ОСОБА_4 
16.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли письмові пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В., у яких він зазначив, що вважає безпідставними заперечення представника відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевського Н.П. про те, що відповідач ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» є неналежним відповідачем у даній справі. Зокрема, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Єрохін В.В. зазначив про те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду, на яку посилався представник Зубашевський Н.П., не наведено жодної норми права, на підставі якої Велика Палата дійшла висновку про неналежність як відповідача державного реєстратора, тим більше, що у даній справі позивач ОСОБА_1 визначила відповідачем не державного реєстратора, а ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».
Крім того, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Єрохін В.В. зазначив, що представник відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевський Н.П. не надав суду доказів того, що ОСОБА_3 за життя висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорювання.
Також представник позивача Ніколаєнко Р.М. зазначив, що у рішенні апеляційного суду Львівської області не наведено жодної законної підстави набуття ОСОБА_2 права власності на частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому реєстрація права власності на 20/100 та 17/100 частин такого будинку за ОСОБА_2 на підставі відповідного рішення є незаконними.
Заяви (клопотання) учасників справи:
05.10.2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява позивача ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
22.01.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , у якій він просив проводити розгнляд справи без його участі.
17.04.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення розгляду справи без її участі.
27.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В. про витребування доказів.
30.10.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Брони М.В. про відсутність заперечень проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
31.10.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В., у якій він зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
06.11.2025 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В., у якій він просив викликати представника відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».
22.01.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Зубашевського Н.П., у якій він просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача, та у задоволенні позову відмовити повністю.
17.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Брони М.В. про завершення розгляду справи без її участі та без участі відповідача ОСОБА_2 
17.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В. про завершення розгляду справи без його участі та без участі позивача ОСОБА_1 
19.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про продовження розгляду справи за її участю.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.09.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.02.2026 року по цивільній справі поновлено судовий розгляд.
В судове засідання 07.05.2026 року:
- відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова подав заяву, у якій він просив проводити розгляд справи без його участі;
- представник відповідача ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова подав заяву, у якій він просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача.
В судовому засіданні 07.05.2026 року:
- позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі;
- представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрохін В.В. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та у письмових поясненнях, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі;
- представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Брона М.В. позовні вимоги заперечила та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру ручових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315419926 від 17.11.2022 року, ОСОБА_1 є власником 18/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією Витягу ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №11719294 від 04.09.2006 року, ОСОБА_4 є власником 17/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2006 року, виданого Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням від 22.03.2006 року №372; ОСОБА_3 є власником 20/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2006 року, виданого Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням від 22.03.2006 року №372.
Відповідно до копії Заповіту від 29.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованим в реєстрі за №3-836, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належні їй на праві приватної власності 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з копією рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.03.2010 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з участю третіх осіб про зобов`язання до укладення договору купівлі-продажу частини будинку та виконання умов договору і визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної ОСОБА_4 17/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за 75000,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 1 договору про завдаток від 15.11.2005 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_4 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 25000,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 17/100 частини зазначеного будинку. Зобов`язати ОСОБА_3 укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належних їй 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за 75750,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 2.1 попереднього договору від 06.03.2006 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_3 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 50500,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 20/100 частини зазначеного будинку.
Відповідно до копії Витягу ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №11718741 від 04.09.2006 року, ОСОБА_2 є власником 45/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2006 року, виданого Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням від 22.03.2006 року №372.
Згідно з копією Витягу ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №35903545 від 18.10.2012 року, ОСОБА_2 є власником 17/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року.
Відповідно до копії Витягу ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №35903640 від 18.10.2012 року, ОСОБА_2 є власником 20/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61452606 від 27.08.2020 року, Третьою львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №463/2020.
Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (18/100 часток), ОСОБА_3 (20/100 часток), ОСОБА_4 (17/100 часток) та ОСОБА_2 (45/100 часток).
Згідно з нотаріально посвідченим попереднім договором від 06.03.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_6 на підставі довіреності від 15.11.2005 року, остання зобов`язувалась до 01.05.2006 року укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної їй частини будинку АДРЕСА_1 , за визначеною сторонами за домовленістю ціною у розмірі 75750,00 грн, з яких покупець ОСОБА_2 сплатив 25250,00 грн.
Відповідно до нотаріально посвідченого договору про завдаток від 15.11.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_7 на підставі довіреності від 31.08.2005 року, останній зобов`язувався укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1 до 01.04.2006 року за ціною 75000,00 грн, з яких ОСОБА_2 сплатив у якості завдатку 50000,00 грн.
Згідно з рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, яке набрало законної сили, судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухилились від укладення зі ОСОБА_2 основного договору купівлі-продажу належних їм часток будинку.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду Львівської області задовольнила частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ухвалила нове рішення, яким задовольнила позовні вимоги ОСОБА_2 , зобов`язала ОСОБА_4 укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належних ОСОБА_4 17/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за 75000,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 1 договору про завдаток від 15.11.2005 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_4 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 25000,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 17/100 частин зазначеного будинку; зобов`язати ОСОБА_3 укласти зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належних їй 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за 75750,00 грн, зобов`язавши ОСОБА_2 виконати умови п. 2.1 попереднього договору від 06.03.2006 року щодо повного розрахунку з ОСОБА_3 за зазначену частину будинку шляхом проведення доплати грошових коштів в сумі 50500,00 грн, та визнати за позивачем право власності на 20/100 частин зазначеного будинку.
З резолютивної частини рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року вбачається, що такий визнав за ОСОБА_2 право власності на вищезазначені частки житлового будинку, не поставивши в залежність виникнення права власності у ОСОБА_2 на спірні частки житлового будинку від укладення основних договорів купівлі-продажу.
Рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року, набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 .
Суд зауважує, що відповідно до практики Верховного Суду та положень ЦПК України, суд першої інстанції не має повноважень переглядати, скасовувати чи змінювати рішення суду апеляційної інстанції, оскільки це порушує принцип інстанційності та правової визначеності.
Згідно з витягами про державну реєстрацію права власності №35903545 та №35903640 від 18.10.2012 року, виданих ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 є власником 17/100 часток та 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . У даних витягах зазначено, що підставою виникнення права власності на вказані частки житлового будинку є рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 помер у 2012 році.
Докази того, що за життя ОСОБА_4 звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про проведення ним доплати за продаж належних йому 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , або ж що він оскаржував рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, в матеріалах справи відсутні.
Суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи також відсутні докази того факту, що позивач ОСОБА_1 входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , а тому суд приймає до уваги твердження представників відповідачів про те, що позивачем ОСОБА_1 безпідставно заявлено позовну вимогу про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , оскільки позивач ОСОБА_1 не довела порушення свого майнового права.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
За життя, а саме 29.05.2009 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. за реєстровим №3-836, згідно з текстом якого заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належні їй на праві приватної власності 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
27.08.2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , на підставі якої державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №463/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №61452606 від 27.08.2020 року.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що нотаріусом їй було роз`яснено, що на день смерті ОСОБА_3 , їй не належало на праві приватної власності 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки такі було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 згідно з рішенням державного реєстратора від 18.10.2012 року на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року.
Твердження позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Єрохіна В.В. про те, що державна реєстрація права власності на належні ОСОБА_3 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , здійснена на підставі рішення державного реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Вдовяк Н.Б. від 18.10.2012 року, є протиправною, суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами.
Зокрема, суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази, які б у своїй сукупності дозволили б встановити той факт, що за життя ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_2 з вимогою про проведення ним доплати за продаж вищезазначених часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що їй не було відомо про наявність рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11 або ж що нею було вчинено дії щодо оскарження такого рішення у касаційному порядку, чи що після ухвалення такого рішення вона фактично продовжила проживати у будинку АДРЕСА_1 та несла витрати по його утриманню тощо.
З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що з дати ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 28.03.2011 року та з дати проведення державної реєстрації права власності на 20/100 частин будинку за ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня смерті ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшло дев`ять та вісім років відповідно, а тому ОСОБА_3 об`єктивно мала можливість та обов`язок, як власник, цікавитись станом справ, які стосуються належної їй на праві власності частки нерухомого майна – 20/100 часток будинку АДРЕСА_1 . Суд критично ставиться до пояснень представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Єрохіна В.В. про те, що ОСОБА_3 за життя не було відомо про наявність рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року та про факт державної реєстрації належних їй 20/100 часток спірного будинку за ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №450/2286/16-ц щодо спадкування права на оспорення документа чи юридичного факту зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець за життя висловив безпосередньо або своєю поведінкою дав зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то це буде суперечити його попередній поведінці.
Докази того, що ОСОБА_3 оспорювала рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року, чи рішення державного реєстратора від 18.10.2012 року про реєстрацію права власності на належні їй 20/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі №392/1213/17, провадження №14-292цс19 вказано, що «до спадкоємця учасника товариства, у тому числі й колишнього, переходить, зокрема, право на оскарження рішення загальних зборів про виключення спадкодавця із числа учасників товариства, проте корпоративні права лише фактом спадкування ним не набуваються. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 761/27538/17 (провадження № 14-12цс19)».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що до спадкоємця в порядку спадкування може переходити право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, рішення органу юридичної особи, свідоцтва тощо), яке належало спадкодавцю, та не припинилося до його смерті.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007 року). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004).
Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.
Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Схожий по суті висновок зроблений у пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, провадження №12- 79гс19, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
З огляду на наведені норми права, суд вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача ОСОБА_1 , як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Вдов`як Н.Б. від 18.10.2012 року про реєстрацію права власності на 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Крім того, суд приймає до уваги посилання представника Зубашевського Н.П. на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі №910/15792/20, у яких зазначено, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, пункт 41).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, провадження №14- 208цс18, пункт 70), від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15-ц, провадження №14-376цс18, пункт 66), від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, провадження №14-448цс19, пункт 27), від 09.02.2021 року у справі №635/4741/17, провадження №14-46цс20, пункт 33.2).
Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.
При цьому правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18, пункт 36), від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц, провадження №14-512цс18, пункт 53) та від 04.02.2020 року у справі №910/7781/19, провадження №12-150гс19, пункт 37), від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу при розгляді справи №910/15792/20.
Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №461/6820/17, де суд зазначив наступне. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18 зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».
У пунктах 36-38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц, провадження №14-512цс18 вказано, що: «державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі №570/3439/16-ц стосовно внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок і земельну ділянку за третьою особою. Належним відповідачем у такій справі має бути третя особа, з якою позивач, на її думку, має право спільної сумісної власності на вказані об`єкти. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Отже, помилковими є висновки судів першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позов до державного реєстратора про відновлення шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності третьої особи на житловий будинок і земельну ділянку». 
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц; від 17.04.2018 року, у справі №523/9076/16-ц від 21.11.2018 року, у справі №127/93/17-ц від 13.11.2019 року, у справі №755/9215/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі №520/13067/17, провадження №14-397цс19 зроблено висновок, що встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2024 року у справі №522/3999/23, провадження №61- 17469св23 суд виснував, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17, провадження №12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18.
Підставою для проведеної реєстрації права власності на 20/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 було рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року у справі №22-ц-50/11, яке набрало законної сили, та котрим було визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на 17/100 частин будинку АДРЕСА_1 та визнано за позивачем право власності на 20/100 частин зазначеного будинку.
Як вбачається із резолютивної частини зазначеного судового рішення, суд визнав за ОСОБА_2 право власності на вищезазначені частки житлового будинку, не поставивши в залежність виникнення права власності у ОСОБА_2 на спірні частки житлового будинку від укладення основних договорів купівлі-продажу.
З огляду на наведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві обґрунтування позовних вимог, не знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, доводи позивача не підтверджені достовірними та достатніми доказами, що викликають у суду певний сумнів.
Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить висновку що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені в суді.
Розподіл судових витрат між сторонами:
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись:
ст. ст. 319, 386-388, 608, 1218, 1219 ЦК України,
ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування державної реєстрації – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.
Текст рішення виготовлено 19.05.2026 року, у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», код ЄДРПОУ 03348525, місцезнаходження: 79024, м. Львів, вул. Липинського, 54.
  Суддя	  	 О.  Ф.  Федорова