ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/3711/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" - 
Гарбарук С.М., 
Садівничого товариства "Тополька-1" - Товмач В. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент"
на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2025 
(суддя Черногуз А. Ф.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025
(судді Гончаров С. А., Сибіга О. М., Кравчук Г. А.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент"
до 1) Головного управління Держгеокадастру у Київській області, 2) Садівничого товариства "Тополька-1"
про усунення перешкод у користуванні правом власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" (далі - ТОВ "Ермес-Менеджмент", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Управління Держгеокадастру) та Садівничого товариства "Тополька-1" (далі - СТ "Тополька-1", відповідач-2), в якому просило:
- скасувати наказ Управління Держгеокадастру від 07.08.2013 № КИ/3220881700:05:003/00004164 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність СТ "Тополька-1";
- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 20.09.2013 індексний номер 9701537 видане СТ "Тополька-1" на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;
- скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції (з відкриттям розділу) індексний номер 60557665 від 20.09.2013 про державну реєстрацію за СТ "Тополька-1", код ЄДРПОУ 26146847, права власності на земельну ділянку площею 0,4872 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.
1.2. Позов обґрунтовано тим, що земельна ділянка площею 0,9503 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:0539, набута позивачем у власність ще у 2009 році і відповідне право було зареєстровано в установленому порядку. На думку позивача, виділення відповідачем-1 відповідачу-2 за спірним наказом у 2013 році земельної ділянки з кадастровим номером 3220881700:05:003:2538 за рахунок частини земельної ділянки позивача є незаконним. Водночас рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо припинення права власності в зазначених частинах земельної ділянки, що належать позивачу, не приймалося.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами 
2.1. Позивач надав до суду проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 5-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастрова справа П-7323 від 26.06.2009) (далі - проєкт землеустрою на ОСОБА_1 ) та Технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки (згідно з договорами купівлі-продажу земельної ділянки) ТОВ "Ермес-Менеджмент" для ведення підсобного сільського господарства на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастрова справа А-1510 від 10.09.2009) (далі - Технічна документація на позивача).
2.2. Із проєкту землеустрою на ОСОБА_1 вбачається, що за розпорядженням Бориспільської РДА від 28.07.2009 № 2509 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за рахунок земель державної власності з категорії земель сільськогосподарського призначення.
2.3. Також суди встановили, що на підставі наведеного розпорядження РДА громадянці ОСОБА_1 надала у власність земельну ділянку площею 0,9503 га, відповідний Державний акт передано на зберігання до Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі, підписано головою Бориспільської РДА та начальником Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі.
2.4. Згідно з наявною у проєкті землеустрою на ОСОБА_1 реєстраційною карткою земельної ділянки Центру державного земельного кадастру (серія АБЕ № 848509), остання набула на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер 3220881700:05:003:0539 площею 0,9503 га за рахунок сільськогосподарських угідь (ріллі) на території Вороньківської сільської ради.
2.5. З наявної у зазначеному проєкті довідки від 26.06.2009 Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі 6-зем, за даними державної статистичної звітності відповідні землі (в загальній площі 9,9997 га на 5-х громадян) обліковувались як сільськогосподарські землі (рілля) та землі запасу.
2.6. У матеріалах справи наявний Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ 441761, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 10.11.2009 № 020993800071, відповідно до якого ТОВ "Ермес-Менеджмент" на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,9503 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:0539, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства. Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2009 № 1054.
2.7. Земельна ділянка позивача площею 0,9503 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:0539 на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.08.2009 № 1054 була визначена в натурі у межах цих площ (на місцевості), закріплена межовими знаками, що підтверджується положеннями п. 1.2 договору та планом меж земельної ділянки.
2.8. Водночас наказом Управління Держгеокадастру від 07.08.2013 № КИ/3220881700:05:003/00004164 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва СТ "Тополька-1" земельної ділянки площею 0,4872 га на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.
2.9. 20.09.2013 СТ "Тополька-1" отримало свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,4872 га кадастровий номер 3220881700:05:003:2538, цільове призначення - землі загального користування, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.
2.10. Відповідно до Зведеного плану земельних ділянок, земельна ділянка відповідача-2 площею 0,4872 га кадастровий номер 3220881700:05:003:2538 накладається на земельну ділянку позивача, площею 0,9503 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:0539, орієнтовна площа накладання становить 0,2180 га.
2.11. Крім того суди встановили, що рішенням Вороньківської сільської ради від 18.12.2001 № 187 затверджено проєкт відведення та передано на праві постійного користування СТ "Тополька-1" (колишня назва ТОВ "Спецтехнологія") земельну ділянку площею 7,4557 га (піски) для розміщення колективних садів. 28.12.2002 СТ "Тополька-1" видано Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою серії І-КВ № 000973.
2.12. Розпорядженням Бориспільської РДА від 03.10.2002 № 637 затверджено проєкт відведення земельної ділянки для СТ "Тополька-1" на умовах довгострокової оренди під розширення колективних садів. Так, садівничому товариству передавалася в довгострокову оренду земельна ділянка загальною площею 2,4986 га, з яких 1,4168 га - землі загального користування (проїзди, тимчасові стоянки автомобілів, пожежні заїзди, майданчики для сміття) та 1,0818 га - землі довиділені під розміщення колективних садів.
2.13. 10.12.2003 СТ "Тополька-1" та Бориспільська РДА уклали договір оренди, відповідно до пункту 2.2 якого строк дії договору оренди становить 49 років, починаючи з дати його реєстрації. Реєстрація відбулася 17.12.2003 у Бориспільському районному відділі земельних ресурсів, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди земель вчинено запис № 7.
2.14. 29.04.2013 Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № КИ/3220881700:05:003/00000032, яким СТ "Тополька-1" надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,4237 га, яка розташована на території Вороньківської сільської ради для ведення колективного садівництва (землі загального користування).
2.15. ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Горизонт" розробило відповідний проєкт відведення, яким передбачалася передача у власність СТ "Тополька-1" земельної ділянки загальною площею 1,3751 га, яка використовується членами товариства як дорога (місця загального користування), та яка складається із 11-ти з`єднаних між собою земельних ділянок.
2.16. 07.08.2013 Управління Держгеокадастру затвердило наказом № КИ/3220881700:05:003/00004164 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва (землі загального користування) СТ "Тополька-1" на території Вороньківської сільської ради та передано у власність СТ "Тополька-1" земельну ділянку площею 0,4872 (кадастровий номер 3220881700:05:003:2538).
2.17. 20.09.2013 державний реєстратор Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції видав відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на СТ "Тополька-1".
2.18. Згідно з проєктом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність СТ "Тополька-1" для ведення колективного садівництва (землі загального користування) на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 2013 року, відповідачу-2 надано у власність земельну ділянку площею 1,3751 га за рахунок земель загального користування.
2.19. У матеріалах зазначеного проєкту наявна довідка від 06.06.2013 Управління Держземагенства у Бориспільському районі 6-зем, згідно з якою за даними державної статистичної звітності відповідні землі обліковувались як землі загального користування та забудови.
2.20. Управління Держгеокадастру надало копію проєкту відведення земельної ділянки на довгострокову оренду під розширення колективних садів СТ "Тополька-1" на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений ПП "Регіон" у 2002 році. Так, у наведеному Проєкті мова йде про виділення відповідачу-2 земельної ділянки площею 2,4986 га, з яких 1,4168 га землі загального користування та 1,0818 га землі, довиділені під розміщення колективних садів.
2.21. Згідно з висновком експертизи від 26.11.2021 № 23857/21-41 земельна ділянка площею 0,2571 га, кадастровий номер 3220881700:05:003:2976 повністю виділена за рахунок земельної ділянки площею 0,9503 га кадастровий номер 3220881700:05:003:0539 ТОВ "Ермес-Менеджмент". Також експертизою встановлено, що земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,9503 га кадастровий номер 3220881700:05:003:0539 перетинається із земельною ділянкою СТ "Тополька-1" площею 0,4872 га кадастровий номер 3220881700:05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га. Аналогічно і земельна ділянка ТОВ "Ермес-Менеджмент" площею 0,2571 га кадастровий номер 3220881700:05:003:2976, яка утворилася внаслідок її виділення із земельної ділянки площею 0,9503 га кадастровий номер 3220881700:05:003:0539, перетинається із земельною ділянкою СТ "Тополька-1" площею 0,4872 га кадастровий номер 3220881700:05:003:2538, площа перетину складає 0,1037 га. Щодо причин такого накладення експерт відповіді не надав.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Справа розглядалась неодноразово. Постановою Верховного Суду від 22.05.2024 справу було направлено на новий розгляд; касаційний суд погодився з доводами відповідача про те, що судів попередніх інстанцій встановили істотні обставини на підставі недопустимих доказів, водночас відмова суду в наданні оцінки доказам, на підставі яких позивач набув право власності, є помилковою, а висновки судів про припинення право оренди відповідача є необґрунтованими. 
3.2. За результатами нового розгляду справи Господарський суд Київської області рішенням від 16.09.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 03.12.2025, відмовив у задоволенні позову.
3.3. Суди виходили, зокрема, з того, що розпорядження Бориспільської РДА від 28.07.2009 № 2509 про передачу земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 прийнято з перевищенням повноважень і з порушенням вимог земельного законодавства.
3.4. Суд апеляційної інстанції наголосив, що виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки з кадастровим номером 3220881700:05:003:0539 площею 0,9503 га, набутої громадянкою ОСОБА_1 та в подальшому проданої позивачеві та поділеної ним, як громадянка ОСОБА_1 , так і позивач, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка частково належить до земель водного фонду, набуття приватної власності на які є неможливим. Колегія суддів дійшла висновку, що право позивача на означену ним у позові земельну ділянку не підлягає захисту, оскільки є набутим із порушенням вимог закону та на підставі актів органів влади, виданих із перевищенням повноважень, оскільки набуття права власності на земельну ділянку, з якої виділена ділянка, право на яку просить захистити позивач, є відповідно до вимог закону неможливим.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. ТОВ "Ермес-Менеджмент" через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, у якій просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
4.2. У касаційній скарзі з урахуванням уточнень скаржник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права за наявності випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287, пунктів 1, 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4.3. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Ермес-Менеджмент" вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених:
- у постановах від 20.05.2025 у справі № 906/57/24, від 19.11.2025 у справі № 914/2659/23, від 30.04.2025 у справі № 361/3406/18, від 14.12.2021 у справі № 361/3579/18, від 09.02.2022 у справі № 361/3407/18, від 28.05.2025 у справі № 372/1991/21 щодо застосування статті 85 Водного кодексу України, 58, 59 Земельного кодексу України;
- у постановах від 20.10.2020 у справі № 372/2650/17, від 15.09.2021 у справі № 570/1721/20, від 25.01.2023 у справі № 372/2093/19, від 08.11.2023 у справі № 372/4149/18 щодо того, що підтвердженням обставин належності земельної ділянки до земель водного фонду може бути відповідна земельно-технічна експертиза;
- у постановах від 28.05.2025 у справі № 372/1991/21, від 08.11.2023 у справі № 372/4149/18 щодо того, що застосовуючи статті 85 Водного кодексу України, 58, 59 Земельного кодексу України, суди повинні встановити фактичні обставини справи на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до диспозиції зазначених норм та на підставі наданих сторонами доказів, надати оцінку юридичним фактам, що мають значення для справи, зокрема, встановити категорію землі, факт її зміни та підстави цієї зміни;
- у постановах від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц щодо того, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам;
- у постановах від 19.01.2022 у справі № 363/2877/18, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, від 18.01.2023 у справі № 369/10847/19, від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22 щодо того, що зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння цим майном, тому ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном;
- у постановах від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, щодо того, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм;
- у постановах від 12.06.2024 у справі № 910/12748/22 щодо того, що встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, є окремою підставою для оскарження судових рішень та їх скасування.
4.4. Крім того, скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили наведені у касаційній скарзі зібрані у справі докази, встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів, чим у свою чергу, порушили вимоги статей 86, 236 ГПК України. Вказує, що твердження суду про те, що частина спірної ділянки накладається на землі, які перебувають у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів не підтверджено жодним доказом і є суто припущенням. При цьому в порушення принципу диспозитивності суди першої та апеляційної інстанції вийшли за межі позовних вимог та поклали в обґрунтування судових рішень обставини, що не досліджувались у судовому розгляді та не були заявлені сторонами.
4.5. Також зазначає, що судове засідання у суді апеляційної інстанції тривало декілька хвилин, тобто суд допустив процесуальне порушення, чим позбавив позивача права на розгляд апеляційної скарги та належне представлення справи до розгляду. 
5. Позиція інших учасників справи
5.1. СТ "Тополька-1" у відзиві проти задоволення касаційної скарги заперечило та просила судові рішення залишити без змін. 
5.2. ГУ Держгеокадастру також надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить судові рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
6.3. Колегія суддів враховує, що за усталеною практикою Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
6.4. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.11.2025 у справі № 916/3804/24, суд, розглядаючи справу, має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
6.5. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
6.6. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
6.6. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.
6.7. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
6.8. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
6.9. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
6.10. У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду, обравши спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування наказу про затвердження документації із землеустрою, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень.
6.11. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка, належна відповідачу, частково накладається на земельну ділянку, власником якої є позивач.
6.12. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
6.13. Отже, негаторним позовом є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
6.14.  Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
6.15. Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння.
6.16. Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
6.17. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.10.2025 у справі № 911/3027/24, у випадку, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
6.18. Слід зазначити, що факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16 (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)). 
6.19. Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70, 71)). 
6.20. Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою. 
6.21. З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном. 
6.22. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13 зазначила, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. 
6.23. Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168) та інших].
6.24. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 37)). 
6.25. Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц). 
6.26. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
6.27. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 зазначила, що у разі часткового накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача, витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.
6.28. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр"). Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Таке втручання не може визнаватися законним. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством. Отже, у такому випадку належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача.
6.29. З урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, з огляду на предмет і підстави заявленого позову суд касаційної інстанції зазначає, що належним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є віндикаційний позов, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.
6.30. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постановах від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 та інших.
6.31. За таких обставин у справі, що розглядається, заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування наказу про затвердження документації із землеустрою, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень не є належним способом захисту прав позивача.
6.32. Зважаючи на те, що обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів не вважає за необхідне давати відповідь на кожен аргумент касаційної скарги з огляду на висновки Європейського суду з прав людини у справах "Проніна проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії" (хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент), оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
6.33. За вказаних обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
6.34. Щодо стверджуваних порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції, то колегія суддів звертає увагу на те, що тривалість судового засідання не є унормованою та залежить виключно від суб`єктивних чинників, а тому такі доводи скаржника визнаються колегією суддів неспроможними. 
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
7.2. Згідно із частиною першою статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
7.3. За наведених обставин колегія суддів, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити оскаржувані судові рішення у цій справі, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін. З цих підстав касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
8. Судові витрати
8.1. З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальних частин рішення та постанови із залишенням без змін їх резолютивних частин, відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ермес-Менеджмент" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 у справі № 911/3711/20 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський 

Є. Краснов