Справа № 539/1291/26
Провадження № 2/539/1328/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участі: секретаря судового засідання Берко О. С.,
представника відповідача адвоката Антіховича В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 08 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 6961148. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідача, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісії й інші платежі на умовах укладеного між сторонами договору.
18 вересня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18092025, відповідно до умов якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 34 300 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 18 вересня 2025 року, позивач не нараховував штрафних санкцій.
ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором від 08 березня 2025 року № 6961148 у розмірі 34 300 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 2 500 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту; 16 800 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 5 000 грн - заборгованість за неустойкою (штраф, пеня).
На підставі викладеного ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 08 березня 2025 року № 6961148 у розмірі 34 300 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.
Представник відповідача адвокат Антіхович В. В. подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, заперечуючи факт отримання кредитних коштів. Зазначав, що позивач не довів існування й реєстрації відповідача на вказаному сайті та здійснення ним будь-яких дій, спрямованих на отримання кредиту, а також не надав доказів направлення відповідачу одноразового ідентифікатора. Включена до заборгованості сума комісії за кредитом сформована, виходячи з нікчемних положень договору, оскільки кредитодавець не зазначив переліку відповідних послуг і не погодив його із споживачем. Нарахування неустойки (штрафу, пені) суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки спірні правовідносини виникли в період дії воєнного стану, при цьому вимога про стягнення 5 000 грн неустойки викладена неконкретно. До позову не додано документів, які підтверджують виконання кредитором умов договору. У межах справи позивачем не доведено отримання ним права вимоги, оскільки в договорі факторингу не зазначено додатку у вигляді реєстру боржників, а доданий до позову реєстр боржників не відповідає акту приймання-передачі за кількістю боржників. Умови та правила не підписані відповідачем, а тому не є частиною договору. Представник відповідача також просив зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу як неспівмірний. До відзиву додано клопотання про витребування доказів і витребування оригіналів доказів.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало до суду відповідь на відзив, в якій просило відмовити в задоволенні клопотань сторони відповідача про витребування доказів і витребування оригіналів доказів, а позов задовольнити в повному обсязі. Зазначало, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Укладання договору без заповнення заявки клієнтом і без отримання одноразового ідентифікатора є неможливим, що підтверджує факт підписання договору відповідачем. ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів банку, які становлять банківську таємницю, а перерахування коштів на платіжну картку підтверджується наявними у справі доказами. До суду подано належні докази переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, а законодавство не передбачає обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.
У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, факт укладення кредитного договору та отримання позичальником коштів за цим договором заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а на випадок, якщо суд дійде висновку про укладення договору кредиту та отримання позичальником коштів за цим договором, - не стягувати комісію, оскільки нарахування та стягнення комісії суперечить нормам матеріального права. На запитання суду представник відповідача пояснив, що фінансовий номер телефону позичальника, який зазначено при укладенні кредитного договору, належить відповідачу; що саме за кошти у розмірі 10 000 грн були зараховані на рахунок відповідача у день укладення кредитного договору, він не з`ясовував, оскільки в наданій банком на виконання ухвали суду виписці по рахунку відповідача зазначено багато транзакцій.
Рух справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2026 року справу № 539/1291/26 передано судді Пилипчуку М. М.
На виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд 26 березня 2026 року направив запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо відомостей про місце проживання (перебування) відповідача.
Згідно з відповіддю Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, яка надійшла на адресу суду 30 березня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23 квітня 2026 року; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення; витребувано в Акціонерного товариства «Універсал банк» відповідну інформацію щодо карткового рахунку відповідача та виписку по цьому рахунку.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про витребування доказів та оригіналів доказів і клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. 
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, просив відмовити в задоволенні клопотань сторони відповідача про витребування доказів і витребування оригіналів доказів, а позов задовольнити в повному обсязі.
До суду 20 квітня 2026 року надійшла витребувана ухвалою суду інформація Акціонерного товариства «Універсал банк» щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписка по цьому рахунку.
За клопотанням представника відповідача судове засідання 23 квітня 2026 року відкладено на 21 травня 2026 року, а у подальшому - на 11 червня 2026 року.
Представник позивача в судові засідання не з`явився, просив проводити судові засідання за його відсутності.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів та оригіналів доказів, оскільки: представник відповідача всупереч частини другої статті 84 ЦПК України не обґрунтовував неможливості отримати докази самостійно; матеріали заяви не містять доказів, що відповідач та його представник вживали заходів для самостійного отримання доказів; позовну заяву подано представником позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд», тобто, усі додані до позовної заяви документи засвідчені електронним цифровим підписом представника позивача відповідно до частини другої статті 100 ЦПК України; у матеріалах справи наявні копії документів, які позивач вважав за неохідне подати на підтвердження заявлених у справі вимог, достовірність яких суд не ставить під сумнів; порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не має сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.
Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 16 червня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд встановив, що 08 березня 2025 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 933618 паспорт споживчого кредиту № 6961148 (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) у ТОВ «Мілоан», в якому зазначена: інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо. До паспорта споживчого кредиту також додано графік платежів.
08 березня 2025 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 979098 договір про споживчий кредит № 6961148, укладений з ТОВ «Мілоан». Договір укладено дистанційно, в електронній формі, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства, що передбачено розділом 6 договору.
За умовами кредитного договору (пункти 1.1-1.3) ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн строком на 345 днів (дата надання кредиту - 08 березня 2025 року, дата остаточного погашення заборгованості - 16 лютого 2026 року), а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Згідно з пунктом 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 2 500 грн (нараховується одноразово за ставкою 25 відсотків від суми кредиту). Згідно з пунктом 1.5.2 договору комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) за весь строк кредитування становить 30 800 грн (нараховується за ставкою 14 відсотків від суми кредиту за кожен розрахунковий період, крім останнього). Проценти за користування кредитом за весь строк кредитування становлять 0 грн (пункти 1.5.3, 1.5.4 договору). Розмір і періодичність платежів визначені графіком платежів (додаток № 1 до договору).
Як убачається з визначення терміна «комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості)», наведеного в договорі, ця комісія встановлена за дії з цілодобового надання позичальнику облікової інформації в особистому кабінеті (про розмір заборгованості, її складові, розрахунок поточного платежу та суми для повного погашення, графік платежів), забезпечення можливості переказу для погашення заборгованості, надсилання текстових повідомлень про дати платежів і згенеровані одноразові ідентифікатори, консультування з питань обслуговування кредиту тощо.
Підписанням договору (пункт 5.1, розділ 6) позичальник підтвердив, що до укладення договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у вигляді електронного документа в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту, правила, проєкт кредитного договору разом з додатками та ознайомився з усіма їх умовами, які йому зрозумілі. До матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту № 6961148, заяву позичальника на отримання кредиту № 6961148 від 08 березня 2025 року та графік платежів, підписані з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Із заяви на отримання кредиту № 6961148 від 08 березня 2025 року вбачається, що її подано ОСОБА_1 із зазначенням його прізвища, імені та по батькові, дати народження, реєстраційного номера облікової картки платника податків, серії та номера паспорта, адреси реєстрації, номера мобільного телефону НОМЕР_2 , відомостей про майновий стан і місце роботи, а також номера платіжної картки № НОМЕР_1 , на яку має бути перерахована сума кредиту. У заяві наведено хронологію опрацювання звернення (ідентифікація заявника, верифікація, підтвердження BankID), результат скорингу та прийняте товариством рішення про погодження видачі кредиту.
Електронну ідентифікацію та верифікацію позичальника здійснено через систему BankID Національного банку України (пункт 6.7 договору).
Згідно з платіжним дорученням № 149331603 від 09 березня 2025 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь отримувача ОСОБА_1 кредитні кошти з призначенням платежу - кошти згідно з договором № 6961148.
За даними сервісу визначення банку за номером картки (за першими шістьма цифрами номера картки - BIN № НОМЕР_3 ) картка № НОМЕР_1 , на яку перераховано кредитні кошти, належить Акціонерному товариству «Універсал банк».
На виконання ухвали суду Акціонерне товариство «Універсал банк» направило до суду інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку по рахунку. Згідно з наданими банком відомостями на рахунок відповідача 08 березня 2025 року (у день укладення кредитного договору) зараховано кошти у розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні представник відповідача на запитання суду пояснив, що фінансовий номер телефону позичальника, який зазначено при укладенні кредитного договору (+380953666619), належить відповідачу. Водночас зазначив, що не з`ясовував, що саме за кошти у розмірі 10 000 грн були зараховані на рахунок відповідача у день укладення кредитного договору, оскільки в наданій банком виписці по рахунку зазначено багато транзакцій.
18 вересня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18092025, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з умовами договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором стосовно боржників та набуває відповідні права вимоги.
Згідно з витягом з реєстру боржників від 18 вересня 2025 року до договору факторингу № 18092025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 08 березня 2025 року № 6961148 у розмірі 34 300 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 0 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 500 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту; 16 800 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 5 000 грн - заборгованість за неустойкою (штраф, пеня).
За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором становить 34 300 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 0 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 500 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту; 16 800 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 5 000 грн - заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Доказів повернення кредитних коштів, погашення заборгованості чи власного розрахунку відповідач суду не надав.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений сторонами цього правочину в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Використання для підписання договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить відповідну комбінацію цифр, узгоджується з вимогами законодавства. Чинне законодавство України надає сторонам право укладати кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання повідомлення з одноразовим ідентифікатором на вказаний позичальником номер мобільного телефону, без проходження реєстрації та ідентифікації в інформаційно-комунікаційній системі товариства й без здійснення входу до особистого кабінету, не є можливим.
Заперечуючи факт укладення кредитного договору, представник відповідача посилався на те, що позивач не довів реєстрацію відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, направлення відповідачу одноразового ідентифікатора та вчинення ним дій, спрямованих на отримання кредиту, а також що умови та правила не підписані відповідачем і не є частиною договору. Вказані доводи суд відхиляє з огляду на таке.
Матеріали справи містять підписані з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит від 08 березня 2025 року № 6961148, додатки до нього (графік платежів, заяву на отримання кредиту), а також паспорт споживчого кредиту. У цих документах зазначено повні персональні дані саме відповідача - прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_4 ), серію та номер паспорта, адресу реєстрації, що збігаються з даними відповідача у справі. Це свідчить про те, що особу, яка подала заявку та підписала договір, ідентифіковано як відповідача, а укладення договору без заповнення заявки позичальником і без отримання ним одноразового ідентифікатора було б неможливим.
Договір укладено в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-комунікаційній системі товариства, відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) надано шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням на мобільний телефонний номер позичальника (пункти 6.1, 6.2 договору). Одноразовий ідентифікатор було надіслано на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , вказаний у заяві на отримання кредиту та в реквізитах договору. У судовому засіданні представник відповідача на запитання суду підтвердив, що цей номер телефону належить відповідачу. За таких обставин одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого підписано договір, надіслано саме на номер телефону відповідача, що спростовує доводи сторони відповідача про недоведеність направлення йому одноразового ідентифікатора.
Електронну ідентифікацію та верифікацію позичальника додатково здійснено через систему BankID Національного банку України (пункт 6.7 договору), що є передбаченим законодавством способом електронної ідентифікації фізичної особи.
Доводи про те, що умови та правила не підписані відповідачем, на оцінку обставин справи не впливають, оскільки позивач заявив вимоги на підставі індивідуальної частини кредитного договору (договору про споживчий кредит № 6961148), яка містить усі істотні умови (суму кредиту, строк, порядок повернення, розмір плати) і підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених умовах.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Відповідач кредитний договір недійсним не визнавав, із зустрічним позовом про визнання його недійсним не звертався, а сама лише незгода з позовом не спростовує презумпції правомірності правочину.
Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Тягар доведення безгрошовості правочину покладається на позичальника.
За змістом наведеної норми та з урахуванням засад змагальності цивільного процесу (стаття 12 ЦПК України) обов`язок довести факт неодержання кредитних коштів покладається саме на відповідача, який посилається на безгрошовість правочину.
Факт надання кредитних коштів підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Так, згідно з платіжним дорученням № 149331603 від 09 березня 2025 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь отримувача ОСОБА_1 кредитні кошти з призначенням платежу - кошти згідно з договором № 6961148. Крім того, на виконання ухвали суду Акціонерне товариство «Універсал банк» надало інформацію про належність відповідачу карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який, за умовами договору, мали бути перераховані кредитні кошти, та виписку по рахунку, згідно з якою на рахунок відповідача у день укладення кредитного договору зараховано кошти у розмірі 10 000 грн, що відповідає сумі наданого кредиту.
Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів отримання позичальником коштів, спростовуються наведеними доказами. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні на запитання суду представник відповідача пояснив, що не з`ясовував, що саме за кошти у розмірі 10 000 грн були зараховані на рахунок відповідача у день укладення кредитного договору, оскільки в наданій банком виписці по рахунку зазначено багато транзакцій. Таким чином, сторона відповідача, на яку покладено тягар доведення безгрошовості правочину, не спростувала належними та допустимими доказами факт зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 10 000 грн у день укладення договору й не довела, що ці кошти мають інше походження.
Стандарт доказування «вірогідності доказів» передбачає, що суд надає перевагу тим доказам, які викликають більшу довіру в порівнянні з іншими. Сукупність наданих позивачем доказів (кредитний договір, заява на отримання кредиту, платіжне доручення, інформація та виписка банку про зарахування коштів) у їх взаємному зв`язку є більш вірогідною, ніж нічим не підтверджені заперечення сторони відповідача. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
За таких обставин суд вважає доведеним факт укладення відповідачем кредитного договору від 08 березня 2025 року № 6961148 та отримання ним кредитних коштів у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (частина перша статті 525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Оскільки відповідач свого обов`язку щодо повернення кредиту не виконав, доказів погашення заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 10 000 грн суду не надав, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 10 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення комісії за надання кредиту (2 500 грн) та комісії за обслуговування кредиту (16 800 грн), суд виходить з такого.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок підтримано і в подальшій судовій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 752/15770/24, в якій зазначено, що оскільки в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, та доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору не надано, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У цій справі за умовами кредитного договору комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) встановлена за дії з надання позичальнику в особистому кабінеті облікової інформації про стан і складові заборгованості, розрахунку платежів, забезпечення можливості переказу для погашення заборгованості, надсилання текстових повідомлень про дати платежів та одноразові ідентифікатори, консультування з питань обслуговування кредиту. Зміст наведеного переліку свідчить, що йдеться по суті про надання інформації про стан кредитної заборгованості та про дії, які відповідають економічним потребам самого кредитодавця і здійснюються при реалізації ним прав та виконанні обов`язків за кредитним договором, а не про окремі додаткові чи супутні послуги, які об`єктивно надаються споживачу. Надання інформації про поточний розмір заборгованості на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць є безоплатним у силу частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а умови договору, що обмежують це право споживача, є нікчемними. Доказів існування переліку інших додаткових та супутніх банківських послуг, пов`язаних з обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлено комісію за обслуговування кредиту, та погодження такого переліку зі споживачем при укладенні договору позивачем не надано. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому правових підстав для стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 16 800 грн немає, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Водночас суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 2 500 грн з огляду на таке.
На відміну від комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), яка нараховується періодично протягом усього строку кредитування за дії, що відповідають економічним потребам самого кредитодавця, комісія за надання кредиту згідно з пунктом 1.5.1 договору є одноразовою платою, що нараховується в момент видачі кредиту за саму послугу з його надання (підготовку, організацію та надання фінансової послуги позичальнику). Така комісія за своєю правовою природою є платою за окрему самостійну послугу - надання кредиту, споживчу цінність якої для позичальника становить власне отримання кредитних коштів, а не дублюванням обов`язків кредитодавця, пов`язаних з обслуговуванням заборгованості.
Правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, стосується нікчемності саме щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) за умови, що банк не зазначив і не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх послуг, за які така комісія встановлена. Цей висновок не поширюється на одноразову комісію за надання (видачу) кредиту, яка є самостійною послугою кредитодавця та може правомірно включатися до загальних витрат за споживчим кредитом відповідно до пункту 4 частини першої статті 1, частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Чинне законодавство не містить заборони на встановлення такої комісії, а сторони, реалізуючи принцип свободи договору (статті 3, 627 ЦК України), погодили її розмір та порядок сплати.
Розмір комісії за надання кредиту (2 500 грн), порядок її нарахування (одноразово за ставкою 25 відсотків від суми кредиту в момент видачі кредиту) і строк сплати чітко визначені пунктами 1.5.1, 2.2.2 договору та узгоджені сторонами при його укладенні, а інформацію про цю комісію доведено до відома позичальника до укладення договору в паспорті споживчого кредиту № 6961148, що відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, на відміну від комісії за обслуговування, умови договору щодо комісії за надання кредиту є чинними, а сама комісія погоджена сторонами як плата за конкретну послугу.
Та обставина, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, а перерахування кредитних коштів позичальнику здійснено через платіжну інфраструктуру небанківської установи (відповідно до платіжного доручення № 149331603 від 09 березня 2025 року - через ТОВ «ФК «Контрактовий дім»), додатково свідчить про те, що кредитодавцем фактично було надано позичальнику самостійну послугу з організації та надання кредиту, за яку договором встановлено одноразову комісію за надання кредиту.
З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 2 500 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) у розмірі 5 000 грн суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дію якого в подальшому неодноразово продовжено та який триває й станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи. Отже, нарахування та стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у цей період суперечить наведеній імперативній нормі закону.
За таких обставин правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) у розмірі 5 000 грн немає, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.
Розглядаючи доводи представника відповідача про недоведеність переходу до позивача права вимоги, суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
На підтвердження набуття права вимоги до відповідача позивачем надано договір факторингу від 18 вересня 2025 року № 18092025, акт приймання-передачі реєстру боржників і витяг з реєстру боржників, що містить дані за кредитним договором від 08 березня 2025 року № 6961148, укладеним з відповідачем. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Витяг з реєстру боржників містить лише дані відповідача, а відомості про інших боржників приховано з метою захисту їх персональних даних, що не спростовує факту переходу права вимоги саме за спірним договором.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору; неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. За таких обставин доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Інші доводи представника відповідача висновків суду не спростовують.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову - про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 10 000 грн та заборгованості за комісією за надання кредиту - 2 500 грн, а також про відмову в задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту й неустойки (штрафу, пені).
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 970,18 грн (2 662,40 грн ? 36,44 %).
Заявлені позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку витрати, пов`язані з розглядом справи (з витребуванням доказів), у розмірі 1 664 грн відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів фактичного понесення таких витрат, що узгоджується з положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України та доводами поданого стороною відповідача клопотання про зменшення суми витрат позивача на витребування доказів.
Водночас позивач про витрати на правничу допомогу не заявляв, тому доводи представника відповідача про наявність правових підстав для зменшення таких витрат є безпідставними.
Керуючись статтями 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 08 березня 2025 року № 6961148 у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 970 (дев`ятсот сімдесят) гривень 18 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: Київська область, Броварський район, місто Бровари, вулиця Лісова, 2; ЄДРПОУ - 35625014).
Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Суддя М. М. Пилипчук