Справа № 173/3294/24
Номер провадження1-кп/173/37/2026 

В И Р О К 
іменем України
04 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді        ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання     ОСОБА_2 ,
прокурора         ОСОБА_3 ,
представника потерпілого       ОСОБА_4 ,
обвинуваченого        ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024046430000102 від 05 вересня 2024 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 82 від 08.10.2023 року солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду гранатометника 2 піхотного відділення 2 піхотного взводу 1 піхотної роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_5 , згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду від 01.06.2011 року справа № 2-264/2011 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частина всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.05.2011 року і до повноліття дитини (рішення суду набрало законної сили 12.06.2011 р.).
21.06.2011 року Верхньодніпровським районним судом з метою виконання вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 2-642 від 21.06.2011, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).
У той же час, ОСОБА_5 , маючи умисел направлений на злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про факт стягнення з нього аліментних зобов`язань, порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання малолітнього сина, які покладені на нього як батька, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, будучи працездатним, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для несплати встановлених рішенням суду аліментів не мав, офіційно попереджений державним виконавцем Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, допустив заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищують суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Так, у період часу з жовтня місяця 2021 по серпень 2024 включно ОСОБА_5 , призначені йому аліменти згідно з вказаним рішенням суду не виплачував, іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав, на попередження державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про необхідність погашення заборгованості, відповідальності за ухилення від сплати аліментів, не реагував.
Разом з тим, упродовж вказаного періоду часу отримував постійний дохід за місцями свого неофіційного та офіційного працевлаштування, про які у свою чергу державного виконавця не повідомляв, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_9 , внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів з жовтня місяця 2021 по серпень місяць 2024 року включно, на загальну суму 119 755 гривень 32 копійок, що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що живе з дружиною та донькою у орендованому житлі. Інколи не мав коштів для особистого проживання та йому допомагали друзі. Платив аліменти як міг. Був перший період заборгованості за першим кримінальним провадженням можливо в період з 2011 по 2019 рік. Точно період зазначити не зміг. Потім утворилась заборгованість в період з 2021 року по 2024 рік, оскільки він офіційно не працював, тому платив то 1000 грн., то 500 грн. Всю суму не сплачував. Щодо притягнення до кримінальної відповідальності за не сплату аліментів він попереджався. Наразі заборгованість погашена в повному обсязі, в рахунок сплати аліментів він перекрив кришу на будинку та сараї які належать потерпілій. Додав, що розумів, що за утворення заборгованості за новий період можливо нове кримінальне провадження. Наразі він є військовослужбовцем, але перебуває в СЗЧ та намагається перевестись до іншої частини для продовження військової служби. У скоєному розкаявся, з сином спілкується та допомагає йому. 
Законний представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відносини між нею та обвинуваченим товариські як з батьком її дитини. По суті кримінального правопорушення пояснила, що був такий період коли обвинувачений не сплачував аліменти за рішенням суду. З цього приводу вона звернулась до поліції було зареєстроване кримінальне провадження яке в подальшому направлено до суду. Після першого кримінального провадження ОСОБА_5 певний період сплачував аліменти, потім знову перестав, може не було роботи, виїжджав за кордон. Через несплату аліментів вони посварились і вона знову подала заяву в поліцію. За останній рік обвинувачений частково сплатив заборгованість з аліментів коштами та відремонтував кришу в рахунок погашення заборгованості. На даний час виконавчою службою виконавче провадження закрито (ще у грудні 2025 року) у зв`язку зі сплатою заборгованості. Зараз дитині 19 років, обвинувачений добровільно надає фінансову допомогу, приймає участь у його вихованні. Просила суворо не наказувати, оскільки ОСОБА_5 всю заборгованість погасив.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що під час судового розгляду. встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просила суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. При цьому прокурор просила урахувати таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття та звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Окрім визнання обвинуваченим своєї провини, його провина в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- Витягом з ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що її чоловік ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ухиляється від виконання вимоги рішення Верхньодніпровського районного суду щодо виплати аліментів на користь їх спільної дитини. На даний час заборгованість становить 178460, 82 грн. до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження за № 12024046430000102;
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) згідно з яким ОСОБА_4 повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_5 на протязі трьох останніх років не сплачує аліменти на утримання їх спільного сина;
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16.09.2024 згідно з яким неповнолітній ОСОБА_10 повідомив, що його батько ОСОБА_5 не сплачує аліменти на його користь згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Завдана матеріальна шкода становить 178480,82 грн.;
- Заявою про залучення до провадження як потерпілого згідно з якою ОСОБА_8 просить визнати його потерпілим по кримінальному провадженню відкритому за фактом несплати аліментів відповідно до рішення суду на його користь батьком ОСОБА_5 ;
- Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком якого зазначено ОСОБА_5 ;
- Довідкою про неотримання аліментів виданою Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_11 в тому, що вона дійсно не отримувала аліменти на утримання сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 від ОСОБА_5 за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 згідно з виконавчим листом № 2-642 виданим 21.06.2011 Верхньодніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 аліментів на утримання сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- Копією виконавчого листа виданого 21.06.2011 р. Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області у справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини згідно з яким з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття;
- Копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2012 р. по справі № 2-616/2011 згідно з яким розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ;
- Копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2011 р. по справі № 2-642/2011 згідно з яким з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття;
- Постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2011 р. на підставі виконавчого листа № 2-642 виданого 21.06.2011 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження;
- Повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників згідно з яким станом на 26.02.2021 р. у ОСОБА_5 наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 31.01.2021 за період з 01.01.2020 по 31.01.2021 становить 29867,5 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці;
- Постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно з якою щодо ОСОБА_5 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 2-642 виданим 21.06.2011 р.;
- Постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26.02.2021 згідно з якою щодо ОСОБА_5 встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 2-642 виданим 21.06.2011 р.;
- Постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 26.02.2021 згідно з якою щодо ОСОБА_5 встановлено тимчасове обмеження у праві користування зброєю до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 2-642 виданим 21.06.2011 р.;
- Постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.02.2021 згідно з якою щодо ОСОБА_5 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 2-642 виданим 21.06.2011 р.;
- Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 26.02.2021 згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_5 ;
- Постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 21.12.2023 р. згідно з якою з метою реального виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-642 у виконавчому провадженні № 27310508 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_5 ;
- Письмовими поясненнями ОСОБА_5 з приводу виконавчого листа № 2-642/2011 виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області з яких вбачається, що останній попереджений про кримінальну відповідальність передбачену за злісне ухилення від сплати аліментів;
- Розпискою ОСОБА_5 про отримання ним рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з нього аліментів;
- Розпискою ОСОБА_5 про обізнаність з кримінальною відповідальністю за злісне ухилення від сплати аліментів від 11.02.2021, 12.03.2021;
- Розпискою ОСОБА_5 від 11.02.2021 про ознайомлення з пам`яткою боржника;
- Письмовими поясненнями ОСОБА_5 згідно з якими останній пояснив, що не сплачує аліменти на утримання сина за рішенням суду у зв`язку з тим, що немає постійної роботи;
- Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів стосовно ОСОБА_5 згідно з яким сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 30.08.2024 року становить 178460,82 грн.;
- Листом КП «Верхньодніпровська центральна міська лікарня» ВМР № 1531 від 13.09.2024 згідно з яким ОСОБА_5 в період з 01.01.2020 по 11.09.2024 на стаціонарному лікуванні не перебував, статусу інвалідності не має. Має амбулаторне звернення та лікування з приводу опіка ока – 27.06.2022 та забій інших частин зап`ясть та кисті – 06.03.2023 р.;
- Листом Верхньодніпровського управління Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 24.09.2024 згідно з яким ОСОБА_5 перебував на обліку в центрі зайнятості з 11.06.2020 по 16.06.2020, з 16.12.2020 по 23.05.2021, з 25.10.2021 по 25.10.2021. За період перебування на обліку у вищевказаний період нарахована допомога по безробіттю в сумі 25589,02 грн. Відрахування аліментів з вказаних коштів не здійснювалось, у зв`язку з тим, що на адресу центру зайнятості не надходив виконавчий лист. 
- Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/555/16 від 07 квітня 2016 року яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік згідно з яким період несплати аліментів 2011-2015 роки. 
- Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/2233/21 від 07 квітня 2016 року яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік згідно з яким період несплати аліментів з 01.01.2020 по 30.09.2021 р. 
Як установлено вимогами ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу.
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису й відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Суд оцінює надані сторонами кримінального провадження докази в сукупності та взаємозв`язку за критеріями належності та допустимості.
Досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними, оскільки вони стосуються обставин скоєного кримінального правопорушення і мають значення для кримінального провадження; допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання, а також достовірними, оскільки вони не суперечать один одному, доповнюють один одного.
Слід звернути увагу, що при триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.
Отже, несплата аліментів є триваючим правопорушенням, це означає, що воно починається в момент виникнення першої заборгованості й триває безперервно протягом усього часу, поки обов`язок не виконується або борг не буде повністю погашено.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання сина (аліментів) за вироком суду від 07 грудня 2021 року в період часу з 01.01.2020 по 30.09.2021 та в подальшому по цьому кримінальному провадженню в період з жовтня 2021 по серпень 2024 року, тобто має місце триваюче правопорушення.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки «вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею» слід зазначити про таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07 грудня 2021 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Іспитовий строк у засудженого за цим вироком сплинув 07 грудня 2021 року.
При цьому вироком у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злісну несплату аліментів з жовтня 2021 по серпень 2024 р., тобто у період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про існування у ОСОБА_5 на момент вчинення нового кримінального правопорушення судимості за попереднім вироком.
Отже, у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час вчинення злочину, а не на час постановлення вироку чи рішення суду вищої інстанції.
Зокрема, такий підхід було застосовано 15 травня 2019 року Верховним Судом у справі № 484/3214/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого повністю доведена, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 діяння правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), особою раніше судимою за проступок, передбачений цією статтею.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к.
Зокрема в цій постанові Верховним Судом сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_5 , має постійне місце проживання, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до кримінального проступку, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді обмеження волі межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України.
Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні за обставин встановлених судом, висловив жаль з приводу вчиненого, запевняв, що усвідомив помилку, зазначив, що на теперішній час заборгованість з аліментів погашена та він добровільно допомагає сину. За таких підстав суд вважав можливим застосувати до нього ст. 75, 76 КК України, надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази: 
-Документи на 10 аркушах формату А 4 які надала ОСОБА_4 визнані речовими доказами постановою слідчого від 16.09.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження;
-Копію матеріалів виконавчого провадження № 27310508 визнану речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 10.07.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя:          ОСОБА_14