УХВАЛА
15 травня 2026 року
м. Київ
справа № 635/7177/25
провадження № 61-5826ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне Агентство «УНІАН» про захист честі, гідності 
та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Харківський районний суд Харківської області ухвалою від 17 лютого 2026 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ТОВ «Інформаційне Агентство «УНІАН» про відшкодування моральної шкоди повернув без розгляду.
На зазначену ухвалу представник ОСОБА_1 - адвокат Чепенко О. І. 
06 березня 2026 року подав апеляційну скаргу.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Чепенка О. І., на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року залишив без руху 
для надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року та надання доказів направлення апеляційної скарги всім учасникам справи.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 20 квітня 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Чепенка О. І., на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції зазначив, що заявником вимоги ухвали Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року не виконано, оскільки клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження до суду апеляційної інстанції не подано.
30 квітня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чепенко О. І., через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року, у якій просить її скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції 
для продовження розгляду.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку 
про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року 
(далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи 
та в визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь 
на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 
1989 року).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд 
не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, 
що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів 
(DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі 
№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси 
та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених 
статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені 
статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом 
або судом.
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його 
(її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на апеляційне оскарження:
- на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів 
з дня вручення йому повного рішення суду;
- на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів 
з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа 
має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави 
для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, 
суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку 
на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
Суд застосовує при розгляді справ і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, 
але і реальним (рішення ЄСПЛ в справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» 
від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права 
в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа 
повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Право на доступ до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк (рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06 грудня 2005 року).
Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення 
є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу 
на офіційному веб-порталі судової влади України.
У справі, що переглядається, Харківський районний суд Харківської області ухвалою від 17 лютого 2026 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ТОВ «Інформаційне Агентство «УНІАН» 
про відшкодування моральної шкоди повернув без розгляду.
Повний текст ухвали складено 18 лютого 2026 року.
На зазначену ухвалу представник ОСОБА_1 - адвокат Чепенко О. І. 
06 березня 2026 року подав апеляційну скаргу, тобто з пропуском строку 
на апеляційне оскарження.
Заявник зазначив, що копію оскарженої ухвали отримано в електронному кабінеті 19 лютого 2026 року.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Чепенка О. І., на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року залишив без руху, зазначивши, що указана обставина про отримання оскарженої ухвали 19 лютого 2026 року може бути лише підставою для обговорення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Між тим таке клопотання апелянтом не заявлено. А тому заявнику запропоновано надати до суду апеляційної інстанції обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області 
від 17 лютого 2026 року та надати докази направлення апеляційної скарги всім учасникам справи.
13 квітня 2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чепенко О. І., до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази направлення апеляційної скарги всім учасникам справи. У поданій заяві представник Чепенко О. І. зазначив, що апеляційну скаргу було подано 
із дотриманням 15-ти денного процесуального строку. Стверджує, що в ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року, 
яка оскаржується, зазначено, що повний текст цієї ухвали складено 18 лютого 
2026 року. Частиною першою статті 123 ЦПК України встановлено, 
що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після 
відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Таким чином, в силу частини першої статті 354, частини першої статті 123 ЦПК 
України перебіг 15-ти денного процесуального строку на подання апеляційної 
скарги на ухвалу Харківського районного суду Харківської області 
від 17 лютого 2026 року починається з 19 лютого 2026 року і спливає 06 березня 2026 року.
На підставі викладеного просить відкрити апеляційне провадження.
З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що оскаржену ухвалу Харківський районний суд Харківської області постановив 17 лютого 2026 року, повний текст ухвали складено 18 лютого 2026 року. 
Отже перебіг 15-ти денного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року починається з 19 лютого 2026 року і спливає 05 березня 2026 року.
Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги є 05 березня 2026 року. Однак, представник ОСОБА_1 - адвокат Чепенко О. І. подав апеляційну скаргу 06 березня 2026 року, тобто поза межами вказаного вище строку.
При цьому апеляційний суд установив, що оскаржена ухвала Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року була доставлена 
до електронного кабінету представника Чепенка О. І. 19 лютого 2026 року о 14:18, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Відтак, ухвала суду була вручена 19 лютого 2026 року. 
Отже, апелянт мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, проте обґрунтованого клопотання про поновлення строку 
на апеляційне оскарження ухвали суду не подав, що є порушенням вимог частини другої статті 354 ЦПК України.
У зв`язку із чим суд апеляційної інстанції ухвалою від 20 квітня 2026 року правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Чепенка О. І., на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року, на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку 
про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права 
при постановленні оскарженої ухвали.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, 
що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 20 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне Агентство «УНІАН» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, 
яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання 
та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров