БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 __________ тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №730/702/26 
Провадження №2/730/582/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
"17" червня 2026 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі: 
головуючого судді Ріхтера В.В., 
з участю секретаря Чорнухи Н.О., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у залі судових засідань м. Борзна справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі – позивач, ТОВ «Діджи фінанс») через свого представника Романенка М.Е. за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до Борзнянського районного суду Чернігівської області (далі – суд) із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – відповідач, позичальник, клієнт, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 39849-01/2024 від 26.01.2024 у розмірі 20 000,00 грн, 2 662,40 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 26.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (далі – кредитодавець, ТОВ «Аванс кредит») та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 39849-01/2024, у зв`язку з чим відповідачу перераховано кошти у розмірі 5 000,00 грн. Проте ОСОБА_1 не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого 12.06.2024 року кредитодавцем відступлено право вимоги за кредитним договором № 39849-01/2024 від 26.01.2024 на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що і стало підставою звернення до суду.
Згідно ухвали від 11 травня 2026 суд постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; призначив судове засіданні на 17.06.2026; здійснити виклик ОСОБА_1 за адресою, указаною представником позивача у позовній заяві, та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України; витребувати від АТ «Райффайзен банк» інформацію про переказ коштів за вказаним кредитним договором на рахунок відповідача. 
Позивач в судове засідання представника не направив, звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи деталізованого розрахунку заборгованості. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами, у тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не звертався.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 
Суд встановив, що 26.01.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 39849-01/2024 шляхом направлення кредитодавцем позичальнику одноразового ідентифікатора W6630, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору, який також знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті ТОВ «Аванс кредит».
За змістом п. 1.1. кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 24.05.2024.
Згідно п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована та складає 2,50% в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього договору.
П. 1.6. кредитного договору передбачає, що кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Умовами п. 4.1.1. кредитного договору передбачене право товариства вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього.
Таким чином, ОСОБА_1 уклав кредитний договір № 39849-01/2024 від 26.01.2024 з ТОВ «Аванс кредит» та на його картковий рахунок були перераховані кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн, що також підтверджується листом АТ «Райффайзен банк» № 81-15-9/8660-БТ від 22.05.2026, отриманим на запит суду в порядку ст. 84 ЦПК України.
Відповідачем, у свою чергу, не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 12.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Діджи фінанс» відповідно до чинного законодавства України укладений договір факторингу № 12062024 (далі - договір факторингу).
Згідно даного договору факторингу 12.06.2024 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 39849-01/2024 від 26.01.2024. 
Відповідно до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 20 000,00 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 5 000,00 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 15 000,00 грн.
За змістом ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у форматі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.
Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даним в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання
настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є
його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.
Стаття 1 Закону України «Про інформацію» містить визначення документа, за яким документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Всупереч наведеним нормам закону та умовам укладеного між сторонами договору відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому позов в частині стягнення заборгованості по кредиту підлягає задоволенню.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Однак, у цій справі, суд не погоджується з міркуваннями позивача щодо правильності нарахування відсотків.
Так, згідно умов договору (п. 1.4.1.) процентна ставка за вказаним кредитним договором становить 2,50 % за кожен день користування кредитом.
Однак, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «'Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку, що кредитний договір № 7121 від 12.02.2024 року, укладений між сторонами в період дії Закону України № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, у зв`язку з чим до правовідносин в частині нарахування відсотків повинні застосовуватись правила, визначені ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %), але з врахуванням п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень даного Закону (тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з моменту набрання чинності Законом 24.12.2023 року до 21.04.2024 року) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року) - 1,5 %; та в подальшому - 1 %).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих ТОВ «Аванс кредит» відсотків за користування ОСОБА_1 кредитними коштами з урахуванням указаних вище приписів, виходячи з максимального розміру денної процентної ставки.
Підсумовуючи викладене, нарахування заборгованості відповідача за процентами за кредитом, в межах строку кредитування, за період, який вказує у позовній заяві позивач - з 26.01.2024 року по 12.06.2024 року, слід здійснювати, виходячи з кількості днів прострочення заборгованості, що складає 138 днів; розміру кредиту 5 000,00 грн., оскільки доказів погашення заборгованості суду не надано, та відповідних процентних ставок, які мали б застосовувати в кожен конкретний період строку кредитування, а саме:
1. за період з 26.01.2024 року по 21.04.2024 року (період застосування процентної ставки 2,5%): 5 000,00 грн. * 2,5% * 87 днів = 10 875,00 грн;
2. за період з 22.04.2024 року по 12.06.2024 року (період застосування процентної ставки 1,5%): 5 000,00 грн. * 1,5% *52 дні = 3 900,00 грн
що в сумі складає 14 775,00 грн.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог ТОВ «Діджи фінанс» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 14 775,00 грн та 5 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту. Всього 19 775,00 грн.
Щодо розміру судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог (19 775,00/20 000,00=98,88 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 632,58 грн (2 662,40х98,88%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової допомоги № 426497465/01 від 01.01.2026; додаткової угоди № 39849/01/2024 від 10.04.2026 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 42649746/01 від 02.01.2026; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 10.04.2026; детального опису робіт (наданих послуг), здійснених виконавцем, необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2026; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Лівак І.М. 
Ураховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Діджи фінанс» задоволено частково, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає частковому задоволенню: 6 000,00 грн х 98,88% = 5 932,80 грн.
Крім того, у даному питанні суд керується практикою Верховного Суду, згідно якої інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Так, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Аналогічні висновку викладені у додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020, де Велика Палата ВС висловила позицію щодо порядку відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначила ВП ВС, із запровадженням з 15 грудня 2017 змін до ЦПК України законодавець принципово по-новому визначив роль суду у позовному провадженні – як арбітра, що надає оцінку тим доказам і доводам, які наводять сторони у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, бо не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 610, 1054 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за кредитним договором № 39849-01/2024 від 26.01.2024 в розмірі 19 775,00 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 42649746) судовий збір в сумі 2 632,58 грн (дві тисячі шістсот тридцять дві гривні 58 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 42649746) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 932,80 грн (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 80 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України.

Суддя Ріхтер В.В.