ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Львів	Справа № 461/340/26 пров. № А/857/10817/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови, 

суддя у І інстанції Стрельбицький В.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 05 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову Львівської митниці (далі – Митниця) у справі про порушення митних правил №1649/UA209000/2025 від 16.12.2025, якою її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 471 Митного кодексу України (далі – МК), та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 80723,49 грн, та провадження у справі про порушення митних правил закрити, зобов`язавши митний орган повернути вилучену жіночу сумку.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2026 у справі №461/340/26 позов було задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Митниці у справі про порушення митних правил №1649/UA20900/2025 від 16.12.2025 та справу про порушення митних правил закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що під час митного контролю працівником відповідача було виявлено сумку «Chanel FLAPBAGEAU GRAIN/MJPV NOIR», у якій знаходилися особисті речі ОСОБА_1 (гребінець, стіки HEETS, сонцезахисні окуляри, грошові кошти та ключі). Твердження відповідача про те, що факт користування тимчасово вилученим у справі про порушення митних правил товаром, що є предметом правопорушення, не виявлений спростовується відеозаписом, а також долученими до матеріалів справи про порушення митних правил письмовими поясненнями ОСОБА_1 . 
Відповідачем не досліджено та належним чином не оцінено інформацію, викладену у поясненнях до протоколу, сумка знаходилась безпосередньо у використанні ОСОБА_1 , не приховувалась, перебувала у зоні візуального огляду, була добровільно надана володільцем для її огляду.
Митному органу надано документи щодо законності її придбання за межами території України та вартості, що автоматично не доводить того, що така річ не є особистою. 
Разом із тим, оскільки відповідно до оскарженої постанови відповідача вилучені речі підлягають поверненню володільцю та з огляду на відсутність даних про відмову добровільно повернути товар власнику з боку митного органу у решті позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції відмовив. 
Митниця у своїй апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 471 МК, не відповідають фактичним обставинам справи та приписам митного законодавства, оскільки нею було вчинено дії щодо недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами. Тому оспорювана позивачкою постанова Митниці про порушення митних правил №1649/UA209000/2025 від 16.12.2025 скасована судом першої інстанції безпідставно.
Представник Митниці у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Представник Мамчак І.М. у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.11.2025 близько 19 год 33 хв ОСОБА_1 поверталась з приватної поїздки в якості пасажирки транспортного засобу марки «LAMBORGHINI URUS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , через пункт пропуску «Нижанковичі-Мальховіце» митного поста «Нижанковичі» Митниці в напрямку в`їзду в Україну, обравши для слідування смугу спрощеного митного контролю, позначену символами «зелений коридор», чим заявила про відсутність у неї будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. 
Під час здійснення митного контролю у салоні вказаного автомобіля була виявлена жіноча сумка торгової марки «Chanel FLAPBAG VEAU GRAIN/MJPV NOIR» без ознак використання з маркуванням Р0С6Р4С2. Працівникам контролюючого органу було надано «Tax Free form № CRF0: 2025K038659966-44 від 16.11.2025» та фіскальний чек №0725- 0047 від 16.11.2025, згідно з якими вартість товару – cумка жіноча тм «Chanel FLAPBAG VEAU GRAIN/MJPV NOIR» - становить 6200 євро, що згідно з курсом Національного банку України станом на 17.11.2025 становило 303 697,70 грн.
При цьому працівниками Митниці було складено акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу та UA209240/2025/000722 від 17.11.2025. з фототаблицями.
Водночас за результатами проведення огляду працівниками Митниці складено протокол від 17.11.2025 про порушення митних правил №1649/UA209000/2025, відповідно до якого жіноча сумка торгової марки «Chanel FLAPBAG VEAU GRAIN/MJPV NOIR» без ознак використання з маркуванням Р0С6Р4С2 була вилучена.
Постановою державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил Управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Митниці ОСОБА_2 від 20.11.2025 було призначено проведення товарознавчої експертизи товарів, тимчасово вилучених протоколом про порушення митних правил №1649/UA209000/2025 від 17.11.2025.
Згідно із висновком №1420003400-1074 від 27.11.2025 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (Львівське управління експертиз та досліджень) ринкова вартість товару, зазначеного у постанові про призначення експертизи від 20.11.2025 у справі про порушення митних правил №1649/UA209000/2025, станом на 17.11.2025 становить 269 078,29 грн з урахуванням застосування знижки у розмірі 10% у зв`язку із відсутністю у розпорядженні експерта супровідних документів на товар.
Відповідно до розрахунку витрат на зберігання на складі митниці витрати на зберігання вилученої у позивачки жіночої сумки у справі про порушення митних правил №1649/UA209000/2025 такі склали 27,81 грн.
Відтак, постановою в.о. начальника Митниці Керезваса І.А. від 16.12.2025 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 2 статті 471 МК, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30% вартості товару на суму 80723,49 грн. Товар, тимчасово вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №1649/UA209000/2025, вирішено повернути ОСОБА_1 . Стягнено з позивачки на користь Митниці 27,81 грн витрат за зберігання товару на складі митниці. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 1 МК встановлено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Визначення основних термінів і понять, які вживаються у МК, наведено у його статті 4, зокрема:
митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митний режим, у який вона бажає помістити товари, та до якої внесено відомості залежно від митних формальностей, встановлених цим Кодексом для митних режимів (пункт 20 частини 1 статті 4 МК);
митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання (пункт 21 частини 1 статті 4 МК);
митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК);
митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК);
особисті речі - товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам (пункт 36 частини 1 статті 4 МК);
товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі (пункт 57 частини 1 статті 4 МК)/
За змістом пункту 1 частини 2 статті 265 МК декларантами не є громадяни, які переміщують через митний кордон особисті речі, транспортні засоби особистого користування та інші товари для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 365 МК громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
Приписами статті 366 МК передбачено двоканальну систему митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України громадянами.
За правилами частини 1 статті 366 МК двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.
Відповідно до частини 2 статті 366 МК канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
Згідно із частиною 3 статті 366 МК канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.
Частиною 4 статті 366 МК встановлено, що громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.
У відповідності до частини 5 статті 366 МК початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор"), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 366 МК). 
Як передбачено у частині 1 статті 374 МК, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
За приписами частини 4 статті 374 МК товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).
У відповідності до частини 2 статті 471 МК недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Згідно із частиною 1 статті 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. 
За приписами статті 489 МК посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 495 МК встановлено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:
1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;
2) поясненнями свідків;
3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;
4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності;
5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами, транспортними засобами комерційного призначення - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. 
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що перетин митного кордону України ОСОБА_1 відбувався добровільно через «зелений коридор», призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
При цьому факт придбання жіночої сумки торгової марки «Chanel FLAPBAG VEAU GRAIN/MJPV NOIR» 16.11.2025 у м. Мілан за 6200 євро під час митного контролю було підтверджено документально та не заперечував самою ОСОБА_1 , що ставить під сумнів її твердження, з яким погодився суд першої інстанції, що на час перетину митного кордону України 17.11.2025 така сумка набула статусу вживаної у розумінні вимог МК лише через те, що там знаходились гребінець, стіки HEETS, сонцезахисні окуляри, грошові кошти та ключі позивачки.
Водночас апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що наведений у статті 370 МК перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян, не передбачає можливість віднесення до особистих речей громадян товару, вилученого Митницею у ОСОБА_1 17.11.2025 під час здійснення митного контролю.
Попри те, апеляційний суд наголошує на тому, що за приписами пункту 36 частини 1 статті 4 МК до особистих речей віднесено товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені саме для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи.
Разом із тим, виявлена під час проведення митного контролю жіноча сумка торгової марки «Chanel FLAPBAG VEAU GRAIN/MJPV NOIR» без ознак використання вартістю 6200 євро, на переконання апеляційного суду, не може бути віднесена до речей, що призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, оскільки її преміальна вартість не визначається можливістю виконання безпосереднього функціонального призначення – перенесення дрібних речі, а зумовлена статусом фірми-виробника та тенденціями сучасної моди. Володіння такими товарами зазвичай символізує вищість у ресурсах і супроводжується престижем, що дає підстави для віднесення таких товарів до предметів розкоші.
З урахуванням наведених правових норм та встановлених фактичних обставин суд апеляційної інстанції дійшов переконання про порушення позивачкою обов`язку декларування товару, що переміщується через митний кордон України, у встановленому порядку, а відтак наявність у її діях ознак правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 471 МК. 
Доводів щодо правильності визначення митним органом вартості незадекларованого ОСОБА_1 товару та витрат на зберігання його на складі Митниці позов не містить і судом першої інстанції такі порушення не встановлено.
Відповідно до частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення частини позовних вимог. Відтак, рішення суду першої інстанції у цій частині слід скасувати та у задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Разом із тим, оскільки позов ОСОБА_1 був задоволений судом першої інстанції лише частково, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції повністю. 
Попри те, оскільки у задоволенні вимог позивачки відмовлено, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення на її користь понесених судових витрат.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.
Скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2026 року у справі №461/340/26 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Львівської митниці у справі про порушення митних правил №1649/UA20900/2025 від 16.12.2025 та закриття справи про порушення митних правил та у задоволенні таких вимог відмовити.
У решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 29 травня 2026 року.