Справа № 354/1444/25
Провадження № 1-кп/354/75/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025091110000088 від 19 червня 2026 року про обвинувачення 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Яремче Івано-Франківської області, громадянки України, із середньою-спеціальною освітою, непрацюючої, одруженої, на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
18.06.2025 приблизно о 13.50 год ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , який не зареєстрований у встановленому порядку в Україні, у світлу пору доби, рухаючись по вул. Л. Українки, яка є другорядною дорогою, під`їхала до Т-подібного нерегульованого перехрестя з головною дорогою по вул. Свободи у м. Яремче Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де перед перехрестям зупинила автомобіль, маючи намір виконати маневр повороту ліворуч на вул. Свободи. В автомобілі із водієм знаходились пасажири ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 .
У цей же час, по правій смузі головної дороги вул.Свободи у м. Яремче в напрямку с.Микуличин Надвірнянського району, Івано-Франківської області на мотоциклі марки «Musstang МТ125», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом, в шоломі, зі швидкістю 56.68-61.4 км/год їхав ОСОБА_10 .
Водій ОСОБА_3 перед виїздом із другорядної дороги на головну не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала дорогу водію мотоцикла ОСОБА_10 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, виїхала на вул. Свободи, де на смузі руху у напрямку с. Микуличин відбулось зіткнення автомобіля марки «Dodge Journey» номерний знак НОМЕР_1 з мотоциклом марки «Musstang МТ125», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, а потерпілий ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями доставлений до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
При цьому, водій ОСОБА_3 порушила наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУкраїни №1306 від 10.10.2001 з подальшими змінами та доповненнями, а саме:
п.1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п.10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.16.11., у відповідності до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
У результаті недотримання водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3. б) д), 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої настала смерть водія мотоцикла ОСОБА_10 від відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки головного мозку та мозочка, забою головного мозку тяжкого ступеня, переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливом в м`які покриви голови, забійної рани в ділянці голови, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнала повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, підтвердила фактичні обставини справи та надала показання відповідно до яких 18.06.2025 приблизно о 13.50 год вона керувала автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є її чоловік ОСОБА_9 . Вказаний автомобіль був придбаний за кордоном на аукціоні та на момент ДТП не був зареєстрований в Україні, бо його попередньо ремонтували. У салоні автомобіля перебували пасажири її покійна бабуся ОСОБА_8 , тітка ОСОБА_6 , сестра ОСОБА_7 , а також її малолітній син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рухаючись по вул. Л. Українки, вона під`їхала до Т-подібного нерегульованого перехрестя з головною дорогою по вул. Свободи в м. Яремче та зупинилася перед виконанням повороту ліворуч на вул. Свободи. Виїжджаючи із другорядної дороги на головну, вона подивилась ліворуч та праворуч, була переконана у безпечності маневру, однак у тому місці збоку знаходиться огорожа і була рослинність, а тому вона через неуважність не помітила мотоцикла під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , який помітивши її автомобіль, вирішив об`їхати його спереду, та допустила із ним зіткнення. Зіткнення відбулось у передню ліву частину керованого нею автомобіля, від удару у водія мотоцикла злетів захисний шолом і він отримав тілесні ушкодження. У той момент, коли вона помітила мотоцикл, уникнути зіткнення вже не було можливості. Вона відразу зупинилась, вибігла з автомобіля та почала надавати потерпілому першу допомогу, також підійшов ще якийсь чоловік, вони слідкували щоб потерпілий не вставав з місця. ОСОБА_10 після зіткнення перебував при свідомості та був доставлений у лікарню, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер. Стаж керуванням транспортними засобами на момент даної ДТП у неї становив близько 14 років. Вказала, що повністю усвідомлює свою провину та щиро розкаюється у вчиненому, просила пробачення у сім`ї потерпілого, добровільно відшкодувала завдану матеріальну та моральну шкоду у розмірі, визначеному дітьми загиблого та передала синові потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 8000 доларів США. Просить її суворо не карати, врахувати, що у неї на утриманні перебувають троє малолітніх дітей та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, не конфісковувати вилучений автомобіль, оскільки вона на даний час не працює, потрібно віддавати борги, які позичили на відшкодування шкоди, сплатити вартість витрат за проведення експертиз у даній справі. 
Обвинувачена ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані у ході досудового розслідування і підтверджують винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив судовий розгляд проводити у його відсутності. Вказав, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має та просить її суворо не карати. 
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку. 
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та вважає, що порушення обвинуваченою вимог п.п. 1.5, 2.3 б, д, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.06.2025 приблизно о 13.50 год по вул. Свободи у м. Яремче внаслідок якої водій мотоцикла «Musstang МТ125», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких настала його смерть та кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Згідно з п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, дані про особу обвинуваченої, її вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, одружена та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей-доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та синів ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, страждає на хронічне захворювання нирок, на даний час офіційно не працює, згідно наданих характеристик за місцем реєстрації та останнім місцем роботи у Виробничому структурному підрозділі «Івано-Франківська дистанційна колія» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» характеризується позитивно.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к, провадження №51-3612км18).
Аналогічна позиція викладена у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №199/6365/19, провадження №51-3198км21.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
У ході судового розгляду обвинувачена повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та надала показання щодо обставин його вчинення погодившись з усіма доказами, що підтверджують її винуватість та зібрані у ході досудового розслідування, підтвердила, що повною мірою усвідомлює наслідки своєї поведінки та критично її оцінює, у повному обсязі добровільно відшкодувала потерпілому завдану шкоду у визначеному ним розмірі, що останній підтвердив у розписці від 29.11.2025, тобто свідомо вчинила дії, спрямовані на розкриття вчиненого нею злочину та відшкодування завданих збитків. 
Із урахуванням наведеного до обставин, які відповідно до ст.66 КК Украни пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Згідно із досудовою доповіддю Івано-Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Івано-Франківській області ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Враховуючи інформацію, яка характеризує особу обвинуваченої, її спосіб життя, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без обмеження чи позбавлення волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства.
На підставі викладеного, суд, враховуючи суспільну небезпеку, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, вищенаведені дані про особу обвинуваченої, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, та потерпілого, який вказав на відсутність у нього будь-яких майнових та моральних претензій до обвинуваченої та просив її суворо не карати, приходить до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Згідно з ч.1 ст.79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу (ч.2 ст.79 КК України).
Зазначене звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, і допустимість його застосування лише до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, визнається обов`язковою умовою такого звільнення. Закріплення цієї норми в кримінальному законодавстві зумовлено тим, що закон ставить інтереси дитини, її виховання, нормальні умови життя для вагітної жінки вище, ніж негайне виконання покарання.
Передбачене цією нормою закону України про кримінальну відповідальність звільнення від відбування покарання з випробуванням є проявом гуманізму до засудженої та її дитини. Відповідно до частини 1 цієї статті таке звільнення від покарання допускається тільки: 1) щодо вагітних жінок або жінок, які мають дітей віком до семи років; 2) при призначенні їм покарання у виді обмеження волі, а також у виді позбавлення волі, крім позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини.
Для застосування вказаної норми права законодавець визначив відповідні підстави, перші з яких містяться безпосередньо у статті 79 КК України і стосуються певних ознак особи, а інші є оціночними та стосуються індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, характеру дій винної особи, її способу життя тощо.
Встановлення оціночних підстав є елементом реалізації дискреційних повноважень суду.
Вказана правова позиція викладена в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №139/244/20, провадження №51-2486км23.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 13.11.2025 у справі №127/1845/24, від 16.11.2023 у справі №686/30843/21, від 11.07.2023 у справі №940/1340/19, від 28.06.2023 у справі №334/2243/22, від 06.04.2023 у справі №346/2119/20, від 17.03.2020 у справі №336/1328/19, від 11.06.2019 у справі №536/1367/17, від 24.10.2018 у справі №640/8138/16 наявність передбачених у законі умов для звільнення таких жінок від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення, застосування цього звільнення є правом, а не обов`язком суду, якщо є достатні підстави для висновку про можливість виправлення без реального відбування покарання.
Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що у застосовних міжнародних документах, зокрема, у стандартах Європейського Комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню та покаранню, особливо проблематичним питанням є можливість для немовлят та малих дітей залишатися у в`язницях разом зі своїми матерями. Комітет у зв`язку з цим зазначив, що «на це питання важко знайти відповідь, бо, з одного боку, в`язниця безумовно не може бути належним середовищем для немовляти чи малої дитини, а з іншого боку, примусове розлучення матерів і малолітніх дітей є вкрай небажаним. На думку Комітету, основним міркуванням в усіх випадках має бути благополуччя дитини» (рішення ЄСПЛ у справі «Корнейкова та Корнейков проти України»).
Для правильного застосування ст.79 КК України суд має встановити не тільки факт наявності у обвинуваченої дітей віком до семи років, але й дати належну оцінку тяжкості та обсягу вчинених суспільно небезпечних діянь, усім даним про особу обвинуваченої, з`ясувати, чи сприяє її спосіб життя забезпеченню інтересів дитини.
При вирішенні питання щодо можливості звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст.79 КК України, суд виходить з принципу гуманізму з урахуванням національного законодавства та міжнародних договорів, з того, що значення інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, полягає у тому, що за його допомогою держава намагається задовольнити передусім інтереси дитини.
Завдяки інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, суд дає обвинуваченим можливість виправитися без ізоляції від суспільства, та інших реальних обмежень, характерних для позбавлення волі.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги конкретні обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, вищенаведені дані про особу винної та її поведінку до та після вчинення кримінального правопорушення, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнала свою вину та щиро розкаялася у вчиненому, добровільно у повному обсязі відшкодувала завдану матеріальну та моральну шкоду, негативно та критично ставиться до вчиненого, одружена та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зокрема сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на час розгляду даного кримінального провадження не досягнув семирічного віку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приймаючи до уваги позицію потерпілого, який вказав на відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру щодо обвинуваченої та висновок органу пробації, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування призначеного основного покарання з випробуванням у порядку ст.79 КК України, що на думку суду буде відповідати принципам та меті призначення покарання, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.
Окрім цього суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.79 КК України з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст.76 КК України на неї слід покласти обов`язки: передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.
При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченій додаткового покарання суд враховує те, що обвинувачена вчинила хоч і необережний, однак тяжкий злочин, обставини його вчинення та його наслідки, те, що у результаті грубого порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху України потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження внаслідок яких настала його смерть, що, на переконання суду, виключає можливість незастосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченою, так й іншими особами. 
Так, ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченою додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений ухвалами слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2025 на транспортні засоби -підлягає скасуванню.
Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України. 
У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати які, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави.
Ухвалою суду від 12.01.2026 обвинуваченій ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на строк до 13.03.2026. Клопотання про продовження запобіжного заходу чи його зміну не надходило. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 369, 370, 373, 374, 392, 394, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки. 
Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2026 на пошкоджений автомобіль марки «Dodge» «Journey SE», білого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » VIN-номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про власність №24788099000094 належить «Progressive Casualty ins CO 6300 Wilson Mills RD mayfield vill OH 44143» та мотоцикл марки «Musstang MT-125», коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 належить ОСОБА_10 -скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
-мотоциклетний шолом чорного кольору, який упакований в поліетиленовий пакет, який опечатано, змиви речовини бурого кольору, зовні схожої на кров на ватно-марлевих спонжиках, які поміщено у паперовий конверт, який опечатано, передані на відповідальне зберігання у кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області-знищити; 
-мотоцикл марки «Musstang MT-125», коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання на територію спеціального майданчика ГУНП в Івано-Франківській області в м. Калуш Івано-Франківської області–повернути потерпілому ОСОБА_12 ; 
-пошкоджений автомобіль марки «Dodge» «Journey SE», білого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » VIN-номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про власність №24788099000094 належить « ОСОБА_17 Wilson Mills RD mayfield vill OH 44143», переданий на відповідальне зберігання на територію спеціального майданчика ГУНП в Івано-Франківській області в м. Калуш Івано-Франківської області–повернути законному володільцю. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/109-25/9816-ІТ від 24.07.2025 у сумі 4457,00 грн, №СЕ-19/109-25/9817-ІТ від 25.07.2025 у сумі 4457,00 грн, №СЕ-19/109-25/9853-ІТ від 25.08.2025 у сумі 6239,80 грн; №СЕ-19/109-25/11372-ІТ від 13.10.2025 у сумі 4457,00 грн, №СЕ-19/109-25/14204-ІТ від 14.10.2025 у сумі 3183,60 грн; фототехнічної експертизи №СЕ-19/109-25/12152-ФП від 19.09.2025 у сумі 3565,60 грн, а всього на загальну суму 26360 (двадцять шість тисяч триста шістдесят) гривень 00 коп. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя:	  	ОСОБА_18