Справа № 390/1199/26
Провадження № 2/390/851/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді – Бойко І. А.,
при секретарі – Погрібній А. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 70000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 17.08.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 21099-08/2023, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у сумі 7000,00 грн, строком на 360 днів, із процентною ставкою, що становить 2,5 в день та застосовується у межах строку кредитування, а Відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач не виконала свої зобов`язання – не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. 13.12.2023 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 13122023, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №21099-08/2023 від 17.08.2023. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у загальному розмірі 10662,40 грн. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову вказав, що просить розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила зменшити заборгованість за відстоками у розмірі 63000,00 грн, так як такий розмір відсотків у дев`ять разів перевищує розмір кредиту, що суперечить вимогам справедливості, розумності та засадам захисту прав споживачів.
Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Суд установив, що 17.08.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 21099-08/2023 у електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на 360 днів, процентна ставка 2,5% у день. Кредити надано у безготівковій формі на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 . 
Відповідно до листа директора ТОВ «УПР» № 3466_250630115208 від 30.06.2026 17.08.2023 о 15.20 год на платіжну картку № НОМЕР_1 було перераховано 7000,00 грн, призначення платежу: Зачисление 7000 грн на карту № НОМЕР_1 .
13.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № 13122023. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 13122023 від 13.12.2023 ТОВ «Аванс Кредит» передала ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 21099-08/2023 на загальну суму 27825 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Аванс Кредит» заборгованість відповідача за кредитним договором № 21099-08/2023 від 17.08.2023 становить 27825,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 7000,00 грн; заборгованість за відсотками - 20825 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» заборгованість відповідача за кредитним договором № 21099-08/2023 від 17.08.2023 становить 70000,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 7000,00 грн; заборгованість за відсотками - 63000 грн.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з частиною ч.1, ч.3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
При вирішенні питання щодо розміру процентів, які підлягають стягненню, суд виходить із того, що розмір відповідальності боржника повинен перебувати у розумному співвідношенні з розміром основного зобов`язання. Нарахування процентів у сумі, що істотно перевищує розмір фактично отриманих позичальником коштів, призводить до очевидного дисбалансу майнових інтересів сторін та суперечить засадам добросовісності, розумності та справедливості, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України.
З урахуванням конкретних обставин справи, розміру отриманого кредиту, тривалості прострочення виконання зобов`язання, а також необхідності забезпечення справедливого балансу між інтересами кредитора та боржника, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованих процентів до 14000,00 грн.
Такий розмір процентів є достатнім для компенсації порушення майнових прав кредитора та водночас не створює для боржника надмірного та неспівмірного тягаря, що відповідає принципам пропорційності цивільно-правової відповідальності та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 21099-08/2023 від 17.08.2023, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 21000,00 грн, що складається з: 7000,00 грн – заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредита), 14000,00 грн – заборгованості за відсотками.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. 
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язні з розглядом справи у сумі 10662,40 грн, які складаються з судового збору - 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі - 8000,00 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 3198,72 грн судових витрат. 
На підставі ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» заборгованість за кредитним договором № 21099-08/2023 від 17.08.2023 у розмірі 21000,00 грн, що складається з: 7000,00 грн – заборгованості за осоновною сумою боргу (тілом кредита), 14000,00 грн – заборгованості за відсотками..
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» судові витрати по справі у розмірі 3198,72 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль - Стоцького, 1, корпус 1 28, 4 – й поверх, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 

Суддя І.А. Бойко