П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4668/25	

Категорія: 112010201	Головуючий у суді І інстанції: Величко А. В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом адвокатки Матвієнко Вікторії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У травні 2025 року адвокатка Матвієнко В. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №948090118386 від 09.04.2025 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області з 02 квітня 2025 року здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-ХІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3733-ХІІ та здійснити нарахування пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках: про складові заробітної плати та про інші складові заробітної плати, у зв`язку з чим провести перерахунок і виплату пенсії з 02 квітня 2025 року, з урахуванням вже виплачених сум.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, адвокатка пояснила, що 02.04.2025 її довірителька звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 № 889-ХІІ. До заяви було додано документи про стаж та довідки про складові заробітної плати. Після реєстрації заяви та сканування копій документів, засобами програмного забезпечення, за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а саме – ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 948090118386 від 09.04.2025 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » позивачці відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця, оскільки вона не працювала на посаді, віднесеної до відповідної категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016 (на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2005 № 889-ХІІ).
Адвокатка вважає указане рішення пенсійного органу протиправним, оскільки її довірителька з 03.07.1981 по 03.12.2020 перебувала на посаді секретаря Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, а час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування входить до стажу державної служби.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №948090118386 від 09.04.2025 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області з 02.04.2025 здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-ХІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3733-ХІІ та здійснити нарахування пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках: про складові заробітної плати та про інші складові заробітної плати, у зв`язку із чим провести перерахунок і виплату її пенсії з 02 квітня 2025 року, з урахуванням вже виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, представниця ГУ ПФУ в Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотиви апеляційної скарги полягають у такому.
Представниця скаржника указує, що період роботи позивачки в органах місцевого самоврядування з 03.07.1981 не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки посада, яку вона займала, віднесена до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідної категорії посад державної служби.
Представниця ГУ ПФУ в Миколаївській області стверджує про те, що дія Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-ХІІ не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, а тому період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування не підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Крім того, представниця скаржника звертає увагу на те, що довідки Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.04.2025 №58 та №59 видані станом на березень 2025 року, а не на місяць звернення за перерахунком пенсії, що не відповідає вимогам Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі – Порядок №622).
Апелянт цитує пункт 4 Порядку №622, який передбачає, що посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби).
Тому, представниця скаржника вважає, що відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках про складові заробітної плати державного службовця, виданих Інгульською сільською радою Баштанського району Миколаївської області від 02.04.2025 №58 та №59.

Адвокатка Матвієнко В. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви відзиву полягають у тому, що, за усталеною практикою Верховного Суду, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування входить до стажу державної служби.
Понад те, адвокатка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що доводи, які наведені в апеляційній скарзі лише дублюють позицію пенсійного органу, яка була викладена ним у відзиві на позовну заяву, поданого до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.08.1978, позивачка має наступні записи про періоди роботи на посадах в органі місцевого самоврядування:
- 03.07.1981 – обрана секретарем Інгульської сільської ради народних депутатів (запис № 4);
- 29.06.1982 – обрана секретарем виконкому Інгульської сільської Ради народних депутатів (запис № 5);
- 06.03.1985 – обрана секретарем виконкому Інгульської сільської Ради народних депутатів (запис № 6);
- 01.07.1987 – обрана секретарем виконкому Інгульської сільської Ради народних депутатів (запис № 7);
- 17.03.1990 – обрана секретарем виконкому Інгульської сільської Ради народних депутатів (запис № 8);
- 25.07.1994 – обрана секретарем виконкому Інгульської сільської Ради народних депутатів (запис № 9);
- 14.04.1998 – обрана секретарем Інгульської сільської Ради (запис № 12);
- 06.04.2002 – обрана секретарем Інгульської сільської Ради (запис № 15);
- 13.04.2006 – обрана секретарем Інгульської сільської Ради (запис № 17);
- 17.11.2010 – обрана секретарем Інгульської сільської Ради (запис № 19);
- 12.11.2015 – обрана секретарем Інгульської сільської Ради (запис № 20).

03.12.2020 безперервний трудовий стаж ОСОБА_1 на посаді секретаря Інгульської сільської ради був припинений на підставі пп. 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення території та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 №562-ІХ.
Стаж ОСОБА_1 в органі місцевого самоврядування склав – 39 років 5 місяців 2 дні.
Разом з цим, рішенням Баштанського управління ПФУ №948090118386 від 23.03.2006 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
02.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 № 889-ХІІ. До заяви було додано документи про стаж та довідки про складові заробітної плати. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а саме – ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням № 948090118386 від 09.04.2025 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » ГУ ПФУ в Донецькій області відмовило позивачці у переведенні на пенсію державного службовця, оскільки вона не працювала на посаді, віднесеної до відповідної категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016 (на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2005 № 889-ХІІ).
Позивачка, не погодившись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови в переведенні на пенсію за віком відповідно до п.12 розд. ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-ХІІ, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись усталеною практикою Верховного Суду, виходив із того, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування входить до стажу державної служби.
Суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та положення статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, дійшов висновку, що період з 03.07.1981 по 03.12.2020 на посаді секретаря в Інгульській сільській раді Баштанського району Миколаївської області підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивачки, враховуючи, що станом на 01.05.2016 вона працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби.
Ураховуючи це, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком відповідно до Законів України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
До того ж, суд першої інстанції вважав, що позивачка має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Так, спірним питанням у межах даної справи є право позивачки на отримання пенсії державного службовця за умови її перебування з 03.07.1981 по 03.12.2020 на посаді секретаря Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, тобто на посаді в органі місцевого самоврядування.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі – Закон № 3723-XII) крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Як вбачається зі спірного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №948090118386 від 09.04.2025 та доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області, єдиною підставою відмови в призначенні позивачці пенсії державного службовця є відсутність стажу державної служби.
Тобто, територіальний орган Пенсійного фонду України вважає, що час роботи позивачки в органі місцевого самоврядування в період з 03.07.1981 по 03.12.2020 не враховується до стажу державної служби.
Оцінюючи такі доводи, колегія суддів зазначає таке.
Подібні правовідносини були неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, у постановах від 01.04.2020 (справа №607/9429/17) від 15.12.2020 (справа №560/2398/19) Верховний Суд дійшов таких висновків:
«Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Отже, Верховний Суд указав, що період проходження військової служби (11 місяців 13 днів) та період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді заступника міського голови м. Тернополя (2 роки 6 місяців 5 днів) зараховується до стажу державної служби».

Застосовуючи указані висновки Верховного Суду до обставин даної справи за позовом ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що остання, перебуваючи з 03.07.1981 по 03.12.2020 на посаді секретаря в Інгульській сільській раді Баштанського району Миколаївської області має право на зарахування зазначеного часу роботи до стажу державної служби та призначення (переведення) відповідного виду пенсії.
У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє відповідні доводи апеляції про те, що час роботи позивачки в органі місцевого самоврядування в період з 03.07.1981 по 03.12.2020 не враховується до стажу державної служби, оскільки такі доводи не узгоджуються із законодавством та усталеною практикою Верховного Суду зі спірного питання.

З приводу доводу апеляції щодо довідок Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.04.2025 №58 та №59, які видані станом на березень 2025 року, а не на місяць звернення за перерахунком пенсії, колегія суддів указує таке.
За правилами пункту 4 Порядку №622, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби).
Як свідчать обставини справи, позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 № 889-ХІІ – 02.04.2025, тобто на другий день квітня місяця.
Повна заробітна плата, станом на момент звернення із заявою про переведення на іншу пенсію, була нарахована саме за березень місяць.
Довідка №58 свідчить про те, що вона містить відомості про середні розміри надбавок, премій та інших виплат за березень 2025 року, тобто за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії.
Довідка №59 видана позивачці про те, що вона працювала в Інгульській сільській раді на посаді секретаря сільської ради, заробітна плата станом на квітень 2025 року становила:
- посадовий оклад – 17203 грн;
- надбавка за ранг (9 ранг) – 500 грн;
- надбавка за вислугу років (40% відсотків) (за стаж державної служби 39 років 8 міс.).
Усього: 24 784,20 грн.
Тому, колегія суддів вважає правомірними дії позивачки щодо надання довідок Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.04.2025 №58 та №59 до заяви про переведення на іншу пенсію для її обчислення.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги дублюють позицію ГУ ПФУ в Миколаївській області, викладену у відзиві на позов.
Усі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.
Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, в апеляційній скарзі не зазначено.

З огляду на вищевикладене, ураховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом адвокатки Матвієнко Вікторії Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик