30.06.26
22-ц/812/1154/26
Єдиний унікальний номер судової справи 945/1023/25
Номер провадження 22-ц/812/1154/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

30 червня 2026 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,
з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» рішення, яке ухвалено Березанським районним судом Миколаївської області 10 березня 2026 року під головуванням судді Тавлуй В.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості по орендній платі,
УСТАНОВИЛА:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі – ТОВ «Південь Агро Інвест») про стягнення заборгованості по орендній платі.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Березанського районного суду Миколаївської області. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 11.2644 га ріллі богарної з кадастровим номером 4820980900:04:000:0008, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нечаянської ОТГ (колишньої Данилівської сільської ради Березанського району) Миколаївської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-МК №026502, виданим 12 лютого 2001 року Данилівською сільською радою.
05 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ім. К.Л. Петровського» було укладено договір №040700700211 оренди землі, загальною площею 11.2644 га ріллі богарної з кадастровим номером 4820980900:04:000:0008, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нечаянської ОТГ (колишньої Данилівської сільської ради Березанського району) Миколаївської області, що підтверджується Додатковою угодою №000 від 01 вересня 2016 року до договору оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року.
01 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ім. К.Л. Петровського» і ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року, за умовами якої зі згоди орендодавця первісний орендар ТОВ «ім. К.Л. Петровського» передало, а новий орендар ТOB «Південь Агро Інвест» прийняло на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені договором оренди землі.
Також вказаною додатковою угодою сторони домовились викласти договір оренди землі в новій редакції.
Пунктами 3.1,3.2 цієї угоди передбачено, що її укладено строком до 31 грудня 2024 року та є чинною до моменту закінчення збирання врожаю орендарем, та після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.
Сторонами узгоджено, що у п.п.4.1,4.2 угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 9.74% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 25 312 грн. 98 коп. за рік оренди, та із цієї суми орендарем, як податковим агентом, утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до умов п.4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше).
Пунктом 4.5 угоди узгоджено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами.
Згідно з п.4.6 угоди розмір орендної плати переглядається один раз на 7 років у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. 
Відповідно до умов п.4.7 угоди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до п.9.1 додаткової угоди до договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Пунктом 9.4 угоди, окрім іншого, встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим договором орендні платежі.
Право оренди відповідача на підставі додаткової угоди до договору оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з індексним номером 133063125 від 02 серпня 2018 року.
Орендна плата за земельні ділянки ТОВ «Південь Агро Інвест» здійснювалася шляхом перерахування коштів на банківський розрахунковий рахунок позивача в АТ КБ «ПриватБанк».
У зв`язку з тим, що відповідач став порушувати умови договору оренди землі і не сплачував орендну плату декілька років, це призвело до утворення заборгованості за 2022 рік в сумі 25 312 грн. 98 коп. та за 2023 рік в сумі 25 312 грн. 98 коп.
Заяви про сплату позивачу орендної плати у натуральній формі, актів про передачу продукції та надання послуг в рахунок орендної плати не оформлялося, тому на підставі пункту 4.1 договору оренди землі розрахунок мав проводитися тільки у грошовій формі.
05 вересня 2024 року позивач письмово звернувся до відповідача з претензією щодо погашення заборгованої йому орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки. Зазначена претензія була отримана представником відповідача 25 вересня 2024 року. На даний час заборгованість за 2024 рік позивачу сплачена, але за 2022 та 2023 роки відповідач відмовився виплачувати орендну плату, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по орендній платі.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав з індексним номером 419799584 від 26 березня 2025 року договір оренди землі від 05 липня 2007 року припинено. Договір на новий строк не поновлено.
За умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати в розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.7 додаткової угоди).
Крім того, у відповідності до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Посилаючись на наведені обставини, умови укладеного договору та законодавства України позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором оренди від 05 липня 2007 року за 2022,2023 роки в розмірі 100 699 грн. 32 коп., а саме:
заборгованість за 2022 рік в загальному розмірі 56 027 грн. 45 коп., яка складається із заборгованості з орендної плати в розмірі 25 312 грн. 98 грн., втрати від інфляції в розмірі 6 743 грн. 08 коп., пені в розмірі 23 971 грн. 39 коп.;
заборгованість за 2023 рік в загальному розмірі 44 671 грн. 87 коп., яка складається із заборгованості з орендної плати в розмірі 25 312 грн. 98 коп., втрати від інфляції в розмірі 4 626 грн. 74 коп., пені в розмірі 14 735 грн. 15 грн.
Також позивач просив стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на свою користь сплачений судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач просив:
- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі;
- у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу 15 000 грн. до об`єктивного розміру з урахуванням його співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи;
- зменшити розмір пені (у випадку задоволення позовних вимог).
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року, визначену згідно додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року за 2022 - 2023 роки у сумі 81 062 грн. 95 коп., у тому числі за 2022 рік – 45 102 грн. 10 коп., з яких: 20 376 грн. 95 коп. – заборгованості з орендної плати за 2022 рік, 5 428 грн. 18 коп. – втрати від інфляції, 19 296 грн. 97 коп. – пені; за 2023 рік – 35 960 грн. 85 грн., з яких: 20 376 грн. 95 коп. – заборгованості з орендної плати за 2023 рік, 3 724 грн. 52 коп. – втрати від інфляції; 11 859 грн. 38 коп. – пені.
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 975 грн. 02 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд зазначив, що стягнення на користь позивача суми без врахування здійсненої виплати податків та зборів призведе до штучного збільшення обов`язків відповідача та безпідставного виконання судового рішення у розмірі, що перевищує розмір зобов`язання.
У зв`язку з цим, районний суд зменшив розмір орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та відповідно зменшив суми нарахованої пені та інфляційних втрат.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши доводи відповідача стосовно неспівмірності та завищеності витрат на правову допомогу, суд, з огляду на те що позивачем було заявлено позовні вимоги у більшому розмірі, ніж фактично задоволені судом, складності справи, що розглянута судом, суд вважав витрати в розмірі 5 000 грн. достатніми та відповідними складності цивільної справи та обсягу задоволених вимог.
В апеляційній скарзі ТОВ «Південь Агро Інвест», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.
На переконання відповідача витрати на правову допомогу у даній справі в розмірі 5 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлена до стягнення сума неспівмірна з характером та обсягом виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) навіть в частині підготовки самого тексту позовної заяви, не відповідає критерію розумності та часу. Позивач вказував, що на підготовку позовної заяви до суду, оформлення копій документів адвокат витрачає 8 годин часу, що безумовно не відповідає критерію розумності.
Звернуто увагу на те, що Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 30 червня 2026 року сторони не з`явились, повідомлялись судом належним чином. 
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін у справі.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Аналіз доводів апеляційної скарги свідчить про те, що відповідачем не оскаржується рішення в частині вирішення позовних вимог по суті, тому в цій частині рішення районного суду не переглядається.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що у травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості по орендній платі. В позові позивач вказав, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 15 000 грн. (а.с.1-7).
У додаткових поясненнях ТОВ «Південь Агро Інвест» просило зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу з 15 000 грн. до об`єктивного розміру з урахуванням його співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (а.с.82-85).
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року, визначену згідно додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі №040700700211 від 05 липня 2007 року за 2022 - 2023 роки у сумі 81 062 грн. 95 коп., у тому числі за 2022 рік – 45 102 грн. 10 коп., з яких: 20 376 грн. 95 коп. – заборгованості з орендної плати за 2022 рік, 5 428 грн. 18 коп. – втрати від інфляції, 19 296 грн. 97 коп. – пені; за 2023 рік – 35 960 грн. 85 грн., з яких: 20 376 грн. 95 коп. – заборгованості з орендної плати за 2023 рік, 3 724 грн. 52 коп. – втрати від інфляції; 11 859 грн. 38 коп. – пені.
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 975 грн. 02 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.108-112).
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши доводи відповідача стосовно неспівмірності та завищеності витрат на правову допомогу, районний суд, з огляду на те що позивачем було заявлено позовні вимоги у більшому розмірі, ніж фактично задоволені судом, складності справи, що розглянута судом, вважав витрати в розмірі 5 000 грн. достатніми та відповідними складності цивільної справи та обсягу задоволених вимог.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). 
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).
У ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦК України).
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу ч.3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року (провадження №61-22962св19), зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
До того ж, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
Крім того, Верховний Суд уже наголошував на відсутності правових підстав для розподілу в порядку ст.141 ЦПК України витрат на підготовку заяв, які не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи (постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №914/1564/20, а також додаткові постанови Верховного Суду від 05 липня 2022 року у справі №910/10507/21, від 23 серпня 2022 року у справі №909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі №922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі №914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі №911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі №922/838/22).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем було надано суду копію ордеру серії ВЕ №1156506 від 23 травня 2025 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Козирєвою Т.О., виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №6 від 11 березня 2025 року (а.с.35).
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВП Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
В позовній заяві ОСОБА_1 було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 15 000 грн. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, відповідно до положень ЦПК України, суду не надано.
Врахувавши вищенаведене, дослідивши наявні у справі докази та з врахуванням того, що позивач не довів понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до положень ЦПК України, колегія суддів вважає, що такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до положень ч.2 ст.134 ЦПК України. Інакший підхід вказував би на невиправдану лояльність суду до сторони, яка неналежним чином виконує процесуальні вимоги. 
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., то вказане слід привести в дію судовим рішенням апеляційного суду.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За такого, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2026 року в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» – задовольнити.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий        Т.В. Серебрякова 
Судді:         В.В. Коломієць
Н.О. Тищук 

Повний текст судового рішення
складено 06 липня 2026 року