ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/4865/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РТЕ Юкрейн»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (головуюча - Тарасенко К. В., судді: Тищенко А. І., Тищенко О. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 (суддя Капцова Т. П.) у справі
за первісним позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі: (1) Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації; (2) Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю «РТЕ Юкрейн»
про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 823 326,78 грн
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РТЕ Юкрейн» 
до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 
про стягнення 38 200,32 грн
(за участю представників: прокурор - Баклан Н.Ю., ТОВ «РТЕ Юкрейн» - Перетятько В.Є.) 

Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1. За результатами публічної закупівлі з ідентифікатором UА-2023-08-10-004229-a між Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі -Управління, позивач-2, споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РТЕ Юкрейн» (далі - ТОВ «РТЕ Юкрейн», відповідач, постачальник) укладено договір про закупівлю товару від 01.09.2023 № 123 (далі - договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб споживача, а споживач обов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
2. У пункті 2.5 договору визначено обсяг закупівлі електричної енергії за цим договором 1520941 кВт*год, а відповідно до пункту 5.4 договору ціна за одиницю товару (на момент укладення договору) становить 5,37 грн/кВт*год з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії.
3. За умовами пунктів 5.5, 5.6 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію відповідно до порядку визначення ціни за одиницю товару за договором у розрахунковому періоді, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
4. Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з дати, вказаної у заяві-приєднання до цього договору (додаток № 1) до 31.12.2023 (включно), а в частині взятих на себе фінансових зобов`язань сторонами - до їх повного виконання (пункт 13.1 договору).
5. Згідно з пунктами 13.6, 13.7 договору умови цього договору не можуть змінюватись протягом дії договору, крім випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 та цим договором. Зміни в цей договір можуть бути внесені відповідно до норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 та умов цього договору.
6. Пунктом 13.8 Договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: 
- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
- погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Зміна ціни за одиницю товару за Договором допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Підтвердженням факту коливання ціни електричної енергії на ринку є офіційні дані про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РДН), які склалися у відповідному періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені на офіційному веб-сайті АТ «Оператор ринку». У якості документального підтвердження даних, передбачених цим підпунктом, визначаються наступні документи: або завірені належним чином копії (роздруківки з веб-сайту) інформації щодо торгів на РДН за відповідний період, які оприлюднюються на АТ «Оператор ринку»; або довідки Торгово-промислової палати України; або довідки регіональної Торгово-промислової палати; або довідки ДП «Держзовнішінформ»; або довідки Українського органу державної статистики тощо. Нова (змінена відповідно до підпункту 2 пункту 13.8 цього договору) ціна за одиницю товару за договором застосовується до відносин між сторонами з дати, зазначеної в повідомленні ініціативної сторони про зміну умов договору;
- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. У випадку зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, який застосовується в договорі, нова (змінена відповідно до пп. 7 п. 13.8. цього договору) ціна за одиницю товару за договором розраховується за визначеною в договорі формулою. 
У випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, тариф на здійснення операцій купівлі-продажу на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку тощо, які встановлені НКРЕКП, і які враховані в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачається за договором, зміна ціни за одиницю товару за договором відбувається в порядку, передбаченому цим договором.
У випадку зміни середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі, ціна за одиницю товару за договором може визначатися в порядку, визначеному пунктом «Ціна за одиницю товару за Договором» комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до цього договору.
У разі зміни ціни за одиницю товару за договором, у зв`язку зі зміною встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміною курсу іноземної валюти, зміною біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю, загальна сума Договору, яка визначена пунктом 5.2 цього договору, відповідним чином може змінюватися (збільшуватися або зменшуватися), відповідно до зміни ціни за одиницю товару за договором.
7. У подальшому сторони уклали ряд додаткових угод, якими змінили вартість електричної енергії:
- відповідно до додатку № 3 до договору в редакції додаткової угоди № 2 від 22.11.2023 у розрахунковому періоді з 01.09.2023 по 30.09.2023 ціна за одиницю товару становить 6,1283976 грн/кВт*год.
- відповідно до додатку № 3 до договору в редакції додаткової угоди № 3 від 27.11.2023 у розрахунковому періоді з 01.10.2023 по 31.10.2023 ціна за одиницю товару становить 6,353617368 грн/кВт*год.
- відповідно до додатку № 3 до договору в редакції додаткової угоди № 4 від 15.12.2023 у розрахунковому періоді з 01.11.2023 по 30.11.2023 ціна за одиницю товару становить 6,3536077512 грн/кВт*год. Сторони також доповнили пункт додатку № 2 до договору абзацом такого змісту: «Для визначення ціни за одиницю товару за Договором у грудні 2023 року (в усіх інших випадках дане положення не застосовується) Црдн - середньозважена ціна електричної енергії на РДН за перші 20 днів грудня 2023 року, грн/кВт*год, без ПДВ», а пунктом 3 зменшили коефіцієнт витрат постачальника на 7,933%. Таким чином, з 01.11.2023 коефіцієнт витрат постачальника становить 1,10367.
- відповідно до додатку № 3 до договору в редакції додаткової угоди № 5 від 25.12.2023 у розрахунковому періоді з 01.12.2023 по 31.12.2023 ціна за одиницю товару становить 6,3536041464 грн/кВт*год.
8. На виконання умов договору ТОВ «РТЕ Юкрейн» поставило, а Управління отримало електричну енергію: у вересні 2023 року 201273 кВт*год на суму 1 233 480,97 грн; у жовтні 2023 року 197078 кВт*год на суму 1 252 158,20 грн; у листопаді 2023 року 238402 кВт*год на суму 1 514 712,79 грн; у грудні 2023 року 246378 кВт*год на суму 1 565 388,29 грн.
9. Протягом вересня-грудня 2023 року Управління оплатило вартість отриманої електричної енергії на загальну суму 5 565 740,25 грн.
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову
10. Керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Адміністрація) та Управління до ТОВ «РТЕ Юкрейн» про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 22.11.2023, № 3 від 27.11.2023, № 4 від 15.12.2023, № 5 від 25.12.2023 до договору та стягнення 823 326,78 грн безпідставно отриманих коштів.
11. Позов мотивований тим, що при укладенні оспорюваних додаткових угод сторони порушили вимоги пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII), унаслідок чого змінено ціну за одиницю електроенергії у бік збільшення понад 10% від первинної ціни закупівлі за відсутності доказів відповідного коливання ціни такого товару на ринку.
12. ТОВ «РТЕ Юкрейн» звернулося до Управління з зустрічним позовом про стягнення 32 899,03 грн інфляційних втрат та 5 301,29 грн 3% річних.
13. Зустрічний позов мотивований неналежним виконанням Управлінням зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати спожитої у період з вересня по листопад 2023 року електричної енергії.
Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних судових рішень
14. Господарський суд міста Києва рішенням від 04.11.2024, яке залишив без змін Північний апеляційний господарський суд постановою від 05.03.2026, первісний позов задовольнив. Визнав недійсними додаткові угоди №2 від 22.11.2023, №3 від 27.11.2023, №4 від 15.12.2023, №5 від 25.12.2023 до договору та стягнув з відповідача на користь Адміністрації 823 326,78 грн безпідставно отриманих коштів. Зустрічний позов задовольнив частково, стягнув з Управління на користь ТОВ «РТЕ Юкрейн» 3% річних в розмірі 4 277,68 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 404,18 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовив. 
15. Щодо первісного позову суди констатували, що спірні додаткові угоди передбачають підвищення ціни на електричну енергію з перевищенням максимального ліміту в 10%, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII. 
16. Унаслідок безпідставного підвищення цін на електричну енергію на підставі додаткових угод, які визнаються недійсними, Управління надмірно сплатило ТОВ «РТЕ Юкрейн» 823 326,78 грн бюджетних коштів, які на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) постачальник має повернути до місцевого бюджету.
17. Щодо зустрічного позову суд першої інстанції встановив обставину недотримання Управлінням установлених договором строків сплати за отриману електричну енергію, проте здійснив власний розрахунок заявлених вимог з корегуванням періодів прострочення.
Касаційна скарга
18. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині задоволення первісного позову з підстав, передбачених пунктами 2 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову прокурору в позові (з урахуванням змін та доповнень касаційної скарги).
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
19. Необхідно відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII та Верховного Суду в постановах від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 21.08.2024 у справі № 918/16/24, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23 про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» (далі - Постанова № 1178, Особливості) не змінює Закон № 922-VIII, а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану.
20. Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах щодо:
- наслідків порушення замовником строків, визначених в частині 5 статті 33 Закону № 922-VIII, які призводять до нікчемності договору про закупівлю відповідно до пункту 4 частини 1 статті 43 цього Закону. Суди не надали належної оцінки дійсності/недійсності договору, внаслідок чого прийняли рішення з порушенням наведених норм матеріального права; 
- застосування підпункту 7 пункту 19 Особливостей, а саме середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни товару. Суди не врахували, що постачальники електричної енергії не можуть бути виробниками електричної енергії і залежать від ціни, що склалась на електронному аукціоні.
21. Суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме додаток №2 до договору та чи сторони діяли відповідно до визначеної Управлінням формули.
Позиція прокурора у відзиві на касаційну скаргу
22. Проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, погоджується з викладеними в судових рішеннях мотивами судів попередніх інстанцій, які узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Заяви з процесуальних питань
23. 18.05.2026 ТОВ «РТЕ Юкрейн» звернулося з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, мотивуючи тим, що 06.05.2026 Конституційний Суд України відкрив конституційне провадження за конституційною скаргою ТОВ «Укр Газ Ресурс» щодо відповідності Конституції України пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII. 
24. Верховний Суд відмовляє в задоволенні цього клопотання з таких підстав.
25. Відповідно до змісту частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
26. Отже, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.
27. Разом з тим, клопотання про зупинення провадження не містить доказів неможливості розгляду цієї справи до вирішення вказаної заявником справи, та всупереч вимогам пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за вказаною конституційною скаргою, так і стосовно того, що зібрані у справі, що розглядається, докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
28. Крім того, слід вказати, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, відповідно до частини 3 статті 320 ГПК України є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
29. Скаржник також просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів наявності виключної правової проблеми та необхідності забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, оскільки правовідносини сторін пов`язані зі сферою публічних закупівель у силу частини четвертої статті 3 Закону №922-VIII.
30. Відповідно до положень частини 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
31. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики. 
32. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі №906/677/19).
33. Однак заявлене відповідачем клопотання взагалі не містить обґрунтування виключної правової проблеми за кількісним та якісним критерієм, а обставини, наведені у скаржником, не дають підстав для висновку про існування виключної правової проблеми та про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики Великою Палатою Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
34. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
35. Верховний Суд констатує, що питання щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII неодноразово поставало перед Великою Палатою Верховного Суду, яка надала відповідні висновки у постановах від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
36. Так, 24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування наведеної норми права.
38. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 88-90 постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
39. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
40. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
41. Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Верховного Суду від 11.04.2024 у справі №922/433/22, від 01.10.2024 у справі №918/779/23, від 06.02.2025 у справі №910/5182/24, від 18.02.2025 у справі №925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону№ 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
42. Отже, згідно з пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10%;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
43. Отже, пункт 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII визначає правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
44. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
45. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статті 5 Закону № 922-VIII.
46. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважала, що зміна тлумачення цієї норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
48. Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також виклала правовий висновок щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ІХ (чинної на момент укладення спірних додаткових угод) та зазначила, що такі зміни стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
49. Водночас положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ також не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.
50. Відповідно до пункту 3-7 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
51. Постановою № 1178 затверджено Особливості, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом № 922-VIII, із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
52. Відповідно до пункту 19 Особливостей у редакції, яка діяла станом на час укладення спірних додаткових угод, істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону.
53. Проте Постанова № 1178 не передбачає внесення змін до Закону № 922-VIII, а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).
54. Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав на те, що Постанова № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
55. Висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях щодо застосування Особливостей відповідають наведеним усталеним правовим висновкам суду касаційної інстанції.
56. У зв`язку з чим безпідставними є посилання скаржника в пункті 20 цієї постанови на відсутність висновку Верховного Суду про застосування підпункту 7 пункту 19 Особливостей.
57. Відповідно до частини 1 статті 41 Закону № 922-VIII договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
58. Частиною 1 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
59. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина 2 статті 632 ЦК України).
60. У пунктах 5.2, 5.4 договору визначено обсяг закупівлі електричної енергії за цим договором 1520941 кВт*год при первинній ціні за одиницю товару 5,37 грн/кВт*год.
61. Верховний Суд зауважує, що укладення договору не було обов`язковим для відповідача, а останній вступив у спірні договірні правовідносини на основі вільного волевиявлення, будучи достеменно обізнаним у тому числі з особливостями зміни істотних умов договору про закупівлю, встановленими імперативними приписами частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII.
62. Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що укладення оспорюваних додаткових угод до договору призвело до збільшення ціни електричної енергії понад 10% від ціни, яка первинно визначена у договорі, відтак такі додаткові угоди укладені з порушенням імперативних вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII. 
63. З огляду на це суди визнали недійсними спірні додаткові угоди до договору на підставі статей 203, 215 ЦК України та стягнули з відповідача кошти як безпідставно одержані внаслідок укладення цих додаткових угод.
64. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, наведені в пункті 19 цієї постанови та зауважує, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.
65. Як зазначив Європейський суд з прав людини у Рішенні від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства», в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
66. Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, Суд може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.
67. Близькі за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 05.12.2018 у справах № 757/1660/17-ц і № 818/1688/16, від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 21.08.2019 у справі № 2-836/11, від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, від 30.06.2020 у справах № 264/5957/17 і № 727/2878/19, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.09.2020 у справі № 260/91/19, від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19, від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16, від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21.
68. Тому необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави та реальне підґрунтя. Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини. Метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.
69. Верховний Суд враховує, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо (аналогічний висновок сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
70. Зважаючи на викладене, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин справи.
71. Однак скаржник не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 21.08.2024 у справі № 918/16/24, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, на підставі яких вже сформована усталена практика, а також в чому полягає необхідність відступлення від таких висновків стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах у цій справі.
72. Доводи скаржника фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення норм права та заперечень висновків Верховного Суду. У той же час такі доводи не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, яка міститься у зазначених постановах.
73. Зважаючи на викладене Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від висновків щодо застосування положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VII та Особливостей, викладених у наведених судових рішеннях суду касаційної інстанції.
74. Верховний Суд також відхиляє викладені в пункті 20 цієї постанови посилання скаржника на необхідність формування правового висновку щодо наслідків порушення замовником строків, визначених в частині 5 статті 33 Закону № 922-VIII. 
75. Верховний Суд зауважує, що посилаючись на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
76. За своїм змістом наведена норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
77. Однак, у тексті касаційної скарги скаржник не наводить обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, саме у спірних правовідносинах. Так, доводи скаржника стосуються дотримання сторонами вимог частини 5 статті 33 Закону № 922-VIII в момент укладення договору. Натомість предметом оскарження в межах даного судового спору є виключно додаткові угоди до договору, якими сторони змінювали ціну за одиницю товару у відповідний звітний період вже після укладення договору. Відтак, наведена скаржником норма закону безпосередньо спірні правовідносини не врегульовує, що виключає необхідність формування Верховним Судом відповідного правового висновку.
78. Верховний Суд також звертає увагу на суперечливій процесуальній поведінці скаржника, який з одного боку, як відповідач за первісним позовом, формує свою позицію на нікчемності договору, а з іншого боку, як позивач за зустрічним позовом, заявляє до Управління вимогу про стягнення заборгованості за договором, тобто визнає укладений ним договір дійсним і таким, що підлягає виконанню сторонами.
79. Щодо оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287, з посиланням на пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, Верховний Суд зазначає таке.
80. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
81. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
82. Тобто, процесуальний закон пов`язує право суду касаційної інстанції скасувати судове рішення з підстав не дослідження зібраних у справі доказів за обов`язкової умови попереднього встановлення обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
83. З урахуванням того, що підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами, 2 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилась, а підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України згідно з доводами касаційної скарги стало саме не дослідження судом зібраних у справі доказів, то підстави для задоволення касаційної скарги і скасування постановленого у справі судового рішення згідно з пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України - відсутні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
84. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
85. За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
86. Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів залишає оскаржувані судові рішення без змін. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
87. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РТЕ Юкрейн» залишити без задоволення
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/4865/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І.С.
Судді Берднік І.С.
Зуєв В.А.