Справа № 204/3082/26 
Провадження № 2-а/204/44/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді      Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Борсук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , від 20.03.2026 №3157 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно позивача ОСОБА_1 , та закрити відносно нього справу на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, та стягнути витрати на правову допомогу у розмір 12 500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 20 березня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 було винесено постанову № 3157 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, на підставі якої було вирішено накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000,00 грн. Позивач з даною постановою №3157 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 20 березня 2026 року не погоджується, вважає її незаконною та такою, яка підлягає скасуванню оскільки повістка №6039535 ніколи не вручалась позивачу, належних доказів направлення повістки позивачу немає, а отже і карати його за те, що він не з`явився за такою повісткою не є можливим. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
14 квітня 2026 року від представника відповідача – Горбатової Г.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень представник зазначила, що позивач, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно повістки № 6039535, направленої для уточнення даних, про причину неявки відповідача не повідомив. Також зазначила, що направлення повістки № 6039535 відбулося за адресою, яка також зазначена і у паспорті позивача, який ним було надано відповідачу під час складання оскаржуваної постанови. Повістка № 6039535 повернута АТ «УКРПОШТА» 25.12.2025 на адресу відповідача з відміткою «Одержувач відсутній за вказаною адресою», що також підтверджує необхідність уточнити позивачу свої персональні дані. Згідно отриманої заяви, в порядку ст. 279-9 КУпАП, позивач визнав факт вчинення правопорушення та надав особисту згоду про притягнення його до відповідальності за його відсутності, що безперечно підтверджується і самою заявою позивача від 18.03.2026, чим однозначно спростовуються твердження позивача щодо неправомірності винесення оскаржуваної постанови. Звертає також увагу суду, що позивач не звернувся в ТЦК за місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних в період з 18.05.2024 по 16.07.2024, як вимагає пп.1 п.2 ч.ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 3633-ІХ, а саме: не пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі – ВЛК), тобто не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України 3633-ІХ свої персональні дані щодо стану здоров`я через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Факт отримання чи неотримання позивачем повістки не спростовує того факту, що позивач не виконав вимоги Закону України № 3633-IX від 11.04.2024 про уточнення персональних даних щодо стану здоров`я. Крім того вказала, що позивачем не наданий до позову відповідний доказ щодо зміни ним місця проживання. Однак під час складання оскаржуваної постанови (тобто 20.03.2026) позивачем наданий паспорт, в якому зазначена адреса місця проживання, яка збігається з адресою, за якою направлена повістка № 6039535. Позивач жодного разу не подав до відповідача достовірної інформації про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру, не звіряв власні персональні дані з обліковими даними відповідача та не надав відповідачу відомостей щодо зміни даних, за якими він обліковується, що свідчить про порушення позивачем Законів України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», «Про військовий обов`язок і військову службу», Правила військового обліку 921 та Правил військового обліку 1487. До того ж, як вбачається з матеріалів даної справи, в 60-ти денний строк з 19.05.2024 року позивач не оновив свої облікові дані щодо стану здоров`я, чим порушив вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», відповідно до яких крайня дата оновлення особистих даних приходиться на 16.07.2024 року. (а.с. 28-34).
14 квітня 2026 року від представника відповідача – Горбатової Г.А. до суду надійшла заява щодо розміру витрат на правову допомогу, в якій зазначено, що відповідач вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не є обґрунтованими та документально підтвердженими, а тому позовна вимога про стягнення витрат на таку допомогу не підлягає задоволенню (а.с. 52-55).
21 квітня 2026 року від представника позивача – Савко В.В. до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено наступне. Відповідач у своєму відзиві в обгрунтування причини надсилання повістки №6039535 пов`язує обов`язок уточнити свої персональні дані протягом 60 днів з дня набрання чинності п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX з проходженням медичного огляду, з чим сторона позивача погоджується. Звертає увагу суду, що позивач уточнив свої військово-облікові дані вчасно, що підтверджується даними з «Резерв+», з яких вбачається, що позивач уточнив дані 20.05.2024 року, тобто у межах періоду з 18.05.2024 по 16.07.2024. У військово-обліковому документі уточнено і актуальну адресу місця проживання, яку позивач не змінював (тож обов`язку в 7-денний строк повідомити про зміну місця проживання, про який згадував відповідач, у нього не виникло), уточнив номер телефону, електронну пошту. Також зазначено, що позивач, як військовозобов`язана особа дійсно мав уточнити певні військово-облікові дані до 16.07.2024 року, що він і зробив, інші ж дані заповнюються автоматично електронною взаємодією. При цьому відмічає, що результати медичних оглядів відносяться як до персональних даних військовозобов`язаного (очевидно, адже це є результатом огляду стану здоров`я конкретної особи) так і до службових даних (відображення стану в нормативному порядку - придатний/непридатний, дата номер постанови ВЛК). При цьому, особа не має обов`язку та функціоналу самостійно вносити такі відомості до реєстру для відображення в обліковому документі, вони з`являються автоматично за допомогою електронної взаємодії. У військово-обліковому документі позивача відомості про медичний огляд присутні і обов`язку якимось чином самому уточнити нові медичні дані у позивача не виникло. Звертає увагу, що позивачу не направлялось повісток з метою вручення направлення на медичний огляд, надана копія повістки №6039535 сформована з метою уточнення даних, в той час як усі дані, що самостійно мав уточнити позивач, ним були уточнені вчасно. Отже, направлена позивачу повістка для уточнення даних була безпідставна, з огляду на вчасне та повне уточнення військово-облікових даних ОСОБА_1 та відсутність обов`язку без направлення проходити медичний огляд, яке має бути вручено після отримання повістки з чітко визначеною метою - «проходження медичного огляду». Щодо направлення повістки № 6039535 та факту її невручення позивачу зазначає, що із наданих копій документів не вбачається належного відправлення повістки позивачу. До матеріалів справи стороною позивача було долучено оформлені відповідачем повістка та бланк опису, де наявний трекер. Однак, відповідачем не було надано ані конверту у якому була відправлена повістка, ані повідомлення про повернення з відповідною відміткою від працівника пошти, прикріпленого до цього конверту. Також надана копія опису вкладення не містить обов`язкового реквізиту - підпису відправника, на бланку наявне лише ПІБ особи. Оскільки копію конверту надано не було, то відсутні докази того, що працівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки дійсно було вкладено до відправлення саме надану повістку для позивача, адже підпису на описі немає та конверт подається на пошту у закритому вигляді, відсутні докази належного оформлення самого відправлення з усіма необхідними позначками, які б скеровували дії операторів поштового зв`язку - «Повістка ТЦК», «З описом», «З повідомленням», «Вручити особисто», відсутні докази того, що лист з повісткою був направлений саме на адресу позивача і саме на ім`я позивача. Більш того, з трекінгу на сайті Укрпошти вбачається, що відправлення №R067061042943 було прийнято у поштовому відділенні міста Київ, при тому, що повістка начебто сформована начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала б бути відправлена цим ТЦК та й з`явитись особа мала до цього територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Отже, на думку представника позивача, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що повістка №6039535 взагалі направлялась ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу та ім`я позивача, була оформлена належним чином, відправлялась у конверті з усіма необхідними позначками та поверталась з позначкою про відсутність особи за адресою чи іншою. Враховуючи вказане, належного оповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 не відбулось, позивач повістку не отримував, а отже у нього не виникло обов`язку прибути до ТЦК і він не міг здійснити приписане йому адміністративне правопорушення. Щодо отриманої заяви позивача, в порядку ст. 279-9 КУпАП, зазначив, що подаючи заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП, позивач повідомив, що готовий оплатити встановлений штраф за відповідне правопорушення у разі його встановлення під час розгляду справи уповноваженою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки. З огляду на це, позивач цією заявою не просто погодився на притягнення до відповідальності за правопорушення за яке його розшукували з метою зняття розшуку, як вважає відповідач, а погодився на це у разі якщо при розгляді справи встановлять у його діях склад правопорушення, перевіривши всі обставини, що до нього призвели, тобто покладаючись на компетентність та добросовісність у дотриманні закону працівниками ТЦК та СП. Щодо витрат на правову допомогу вказує, що суду було надано всі докази сум на оплату правової допомоги: договір, акт виконаних робіт, обгрунтований розрахунок, квитанція про перерахування коштів на суму 12 500,00 грн. Крім того, повідомив суд, що позивачем були понесені судові витрати у розмірі 8 500,00 грн. за складання цієї відповіді на відзив, які просить суд стягнути з відповідача разом із іншими судовими витратами. З урахуванням викладеного просив суд задовольнити позов про скасування постанови від 20.03.2026 №3157 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити відносно нього справу на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що постановою № 3157 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 від 20 березня 2026 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. В мотивувальній частині постанови зазначено, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку частини 1 статті 279-9 КУПАП надійшла заява громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 20.03.2026 року вх. № 5525, в якій він визнає вчинення ним порушення вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку, мобілізацію та правил військового обліку, згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, у зв?язку з чим справу про адміністративне правопорушення розглянуто з урахуванням частини 7 статті 258 КУпАП. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було взято на військовий облік 25.04.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де на день розгляду справи продовжує перебувати в статусі військовозобов?язаного. Засобами поштового зв`язку, через «Укрпошту», на адресу проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було надіслано повістку № 6039535 від 17.12.2025 року про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 13.01.2026 року о 14 год. 00 хв. для уточнення даних. У визначені повісткою час та місце вказаний громадянин не з?явився, всупереч вимог, передбачених частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про причину неявки, у встановлені законодавством строк та спосіб не повідомив. У зв?язку із вищенаведеним, до органів Національної поліції було направлено звернення від 30.01.2026 року №? E4572464 про доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, норми якого повністю кореспондуються з положеннями абзаців 2 та 4 пункту 82 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, - у разі надсилання повістки засобами поштового зв?язку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов?язаного про виклик до ТЦК та СП є день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Відміткою у поштовому повідомленні та інформацією трекінгу відправлення підтверджується факт належного оповіщення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в спосіб, передбачений законодавством. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни за невиконання своїх обов?язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. Виходячи з вищенаведеного, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушив вимоги абзацу 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в частині невиконання ним обов?язку у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП з?явитись у зазначені в повістці місце та строк, норми якого повністю кореспондуються з вимогами пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, а також положення статті 17 Закону України «Про оборону», в частині невиконання своїх обов?язків громадянина України у сфері оборони, відповідальність за що, враховуючи те, що зазначене діяння вчинене в умовах особливого періоду, передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с. 10).
Відповідно до військово-облікових даних із застосунку «Резерв+», сформовані 18 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , військовозобов`язаний, дані уточнено 20.05.2024 (дані уточнено вчасно) (зв. бік а.с. 12).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 19 жовтня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України (зв. бік а.с. 14).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно абзацу першого частини першої ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 22 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Отже, передумовою виникнення у громадянина обов`язку з`явитися за викликом до ТЦК та СП є факт отримання ним повістки про виклик, який повинен бути доведений відповідними засобами доказування.
Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач отримав повістку про виклик та був належним чином обізнаний про дату, час та місце його явки до ТЦК та СП.
Судом встановлено, що 19 грудня 2025 року позивачу було направлено повістку № 6039535 засобами поштового зв`язку, в якій зазначено, що йому належить з`явитися до органу ТЦК та СП 13 січня 2026 року о 14-00 год. для уточнення даних (а.с. 45)
Однак, лист № R067061042943 з повісткою № 6039535 був повернутий відповідачу з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується трекінгом поштового відправлення за № R067061042943 (а.с. 39).
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини суд констатує, що позивач не отримував повістки № 6039535 від відповідача про необхідність з`явитися до органу ТЦК та СП на 13 січня 2026 року о 14-00 год. для уточнення даних. 
Доказів, які б спростовували такі висновки суду, матеріали справи не містять.
Згідно абзацу третього частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. № 560 затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Порядок № 560).
Згідно п. 41 вказаного Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Надаючи оцінку доводам представника відповідача з посиланням на положення п. 41 Порядку № 560 суд до уваги їх не бере та відхиляє, оскільки наведені положення підзаконного акту суперечать положенням абз. 2 ч. 3 ст. 22 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», який має вищу юридичну силу. 
Згідно ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, при вирішенні даної справи суд виходить з того, що до правовідносин сторін має бути застосовані положення вищого за юридичною силою правового акту, а саме Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», у відповідності до положень якого обов`язок громадянина з`явитися за викликом до органу ТЦК та СП виникає лише у випадку отримання ним повістки про виклик, а не у випадку наявності обставин, які свідчать про його належне оповіщення (п. 41 Порядку № 560).
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 – Горбатова Г.А. в обгрунтування заперечень зазначила, що згідно отриманої заяви, в порядку ст. 279-9 КУпАП, позивач визнав факт вчинення правопорушення та 20 березня 2026 року надав особисту згоду про притягнення його до відповідальності за його відсутності (а.с. 41).
При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 279-9 КУпАП керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дотриманням органом (посадовою особою) при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст. 280 КУпАП є з`ясування таких фактів: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дотримання вимог ст. 247 КУпАП виникає у тому випадку, коли орган або посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, перевіряє наявність обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Так,згідно положень п.п. 1, 7 згаданої статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:
відсутність події і складу адміністративного правопорушення;
закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Однак, як встановлено судом, начальник Центрально-Чечелівського ОР у місті ІНФОРМАЦІЯ_8 не дотримався вимог ст. 247, 280 КУпАП в частині встановлення у діянні особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не з`ясував чи винен позивач в його вчиненні та чи підлягає він адміністративній відповідальності.
Отже, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 були перевірені викладені у заяві ОСОБА_1 фактичні дані про визнання ним правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності та дотримані вимоги 280  КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що він не отримував повістку № 6039535 шляхом направлення йому поштового відправлення, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовані.
Щодо осіб, які вже виконали обов`язок із уточнення своїх персональних та військово-облікових даних, перебувають на обліку, подальший виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки може здійснюватися виключно для цілей, прямо визначених Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" та ««Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: взяття на військовий облік, для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку, призову на військову службу або або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Суд зауважує, що повістка може бути оформлена та направлена лише тоді і лише для такої мети, яка прямо випливає з наведених норм. 
Матеріали справи свідчать, що на ім`я позивача була сформована повістка із зазначенням мети «уточнення даних». Таке формулювання не віднесене законами до самостійних підстав виклику військовозобов`язаного, які породжують у останнього обов`язок з`явитися за повісткою, натомість законодавчо визначений перелік для виклику є вичерпним і не передбачає інших підстав.
Враховуючи встановлені у справі обставини суд констатує, що позивач до моменту формування та направлення йому повістки про його виклик виконав обов`язок із уточнення своїх персональних та військово-облікових даних, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. 
За таких умов підстав для повторного виклику позивача з метою уточнення даних не існувало, оскільки відповідне уточнення ним вже було здійснено у строки та у порядку, визначені законодавством.
Таким чином, відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що дає підстави для висновку про відсутність у відповідача передбачених Законом підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою,з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, аналіз викладених правових норм та обставин справи, з урахуванням встановлених порушень при притягненні до адміністративної відповідальності позивача, дає підстави для висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Підсумовуючи вищенаведене, суд констатує, що під час розгляду даної справи судом було встановлено факт порушення відповідачем прав, свобод та законних інтересів позивача під час притягнення його до адміністративної відповідальності, які підлягають судовому захисту.
Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за постановою № 3157 у справі про адміністративне правопорушення від 20 березня 2026 року підлягає закриттю.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до приписів частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у даній справі надавав адвокат Савко В.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 23 березня 2026 року № 2303 (а.с. 15) та ордером на надання правничої допомоги від 24 березня 2026 року серії АЕ № 1487409(зв. бік а.с. 17).
Суд виходить з того, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано КАС України. 
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
24 березня 2026 року між позивачем як замовником та адвокатом Савко В.В. як виконавцем було підписано Акт виконаних робіт (послуг) № 2403 в якому зазначено, що загальна вартість послуг за складання та направлення до суду позовної заяви складає 12 500,00 грн. (витрачено 4 години) (а.с. 16).
Крім того, 16 квітня 2026 року між позивачем як замовником та адвокатом Савко В.В. як виконавцем було підписано Акт виконаних робіт (послуг) № 1604 в якому зазначено, що загальна вартість послуг за складання та направлення до суду відповіді на відзив складає 8 500,00 грн. (витрачено 4 години) (а.с. 69).
На підтвердження оплати позивачем вищевказаних послуг адвоката надано платіжну інструкцію № 8409-9386-2054-3965 від 23 березня 2026 року на суму 12 500,00 грн. (а.с. 27), платіжну інструкцію № 8412-2616-6141-4494 від 15 квітня 2026 року на суму 6 500,00 грн. (а.с. 70). та платіжну інструкцію № 8412-2616-2862-3237 від 15 квітня 2026 року на суму 2 000,00 грн. (зв. бік а.с. 70). 
Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 9 статті 139 КАС ЦПК України, враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Савко В.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 21 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, вартість послуг за складання та направлення до суду позовної заяви, складання та направлення до суду відповіді на відзив, а також витрачений на вказані послуги час (8 годин), є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 12 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, з відповідача -  ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 532,48 грн. (0,8 ставки судового збору у зв`язку з подачею позову у електронній формі).
На підставі ст.ст. 8, 210, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 19, 20, 72, 77, 96, 139, 229, 242-246, 262, 286 КАС України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити частково.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 20 березня 2026 року № 3157 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні, 48 копійок) 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот гривень, 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез