ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/806/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.
при секретарі судового засідання: Новіковій Д.О.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату час та місце судового засідання було повідомлені належним чином 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі №904/806/25. (Суддя Панна С.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000", 25031, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул.Волкова, буд.13Г, офіс 18, код ЄДРПОУ 41984099
до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА", 49000, м.Дніпро, вул.Глинки, буд.7, пов.6, код ЄДРПОУ 30912734
про стягнення 697 340,27грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА", в якій просило суд стягнути заборгованість за поставлений товар у сумі 697 340,27 грн та покласти судові витрати на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб. Позивач зазначав, що у вересні 2024 року між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб, за яким ТОВ "ЛЕГІОН-АВТО 2000" зобов`язалося протягом жовтня 2024 року поставити на адресу ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" щебенево-піщану суміш 0-70, а ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" зобов`язалося прийняти товар та оплатити його. Позивач здійснив поставку товару на загальну суму 997 340,27 грн згідно видаткових накладних №228 від 07.10.2024 та №232 від 18.10.2024, проте відповідач здійснив лише часткову оплату у сумі 300 000,00 грн, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 697 340,27 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" заборгованість за поставлений товар у розмірі 697 340,27 грн, судовий збір у розмірі 8 368,08 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами у вересні 2024 року було укладено у спрощений спосіб договір поставки щебенево-піщаної суміші 0-70. Укладення договору підтверджується виставленням позивачем рахунку №222 від 30.09.2024 на суму 300 000,00 грн, який було оплачено відповідачем, а також видатковими накладними №228 від 07.10.2024 на суму 559 733,35 грн та №232 від 18.10.2024 на суму 437 606,92 грн, підписаними представниками обох сторін та скріпленими їхніми печатками. Суд зазначив, що доставка товару на адресу відповідача за місцем розвантаження с. Коропчино Новомиргородського району Кіровоградської області здійснювалася власним транспортом позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Крім того, позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні №4 від 07.10.2024 та №16 від 18.10.2024. Суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 205, 626, 638, 639, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що договір поставки може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми не встановлені законом, а поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Оскільки строк оплати поставленого товару сторонами не погоджувався, суд, керуючись ч. 1 ст. 692 ЦК України, зазначив, що обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття, а відтак строк оплати є таким, що настав. Відповідач здійснив часткову оплату у сумі 300 000,00 грн, залишок заборгованості становить 697 340,27 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ВЕЛТА" (далі — апелянт, відповідач) подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/806/25, в якій просить поновити ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/806/25 , скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/806/25, прийнявши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ЛЕГІОН-АВТО 2000" до ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" відмовити в повному обсязі..

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 по справі № 904/806/25 таким, що прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 173 та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Апелянт звертає увагу, що позивач стверджує про укладення між ним та відповідачем у вересні 2024 року договору поставки у спрощеній формі. Водночас, посилаючись на ст. 712 ЦК України, ст. 264 ГК України та ст. 208 ЦК України, апелянт наголошує, що законодавець визначає обов`язковість укладення між юридичними особами договору поставки в письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, а правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами. Натомість, на думку апелянта, з наданих позивачем документів неможливо встановити факт укладання договору поставки у письмовій формі.
Крім того, апелянт посилається на ст. 180 ГК України та зазначає, що з наданих позивачем документів неможливо встановити істотні умови договору поставки, який нібито укладений між ним та відповідачем у вересні 2024 року, а саме: неможливо встановити ціну договору, строк виконання сторонами своїх зобов`язань, у тому числі строк та порядок оплати за поставлений товар, порядок розрахунку, порядок та строки поставки товару, місце поставки товару та інше. Зокрема, рахунками №285 від 18.10.2024 та №222 від 30.09.2024 неможливо встановити, в який строк відповідач має оплатити зазначені рахунки та на підставі якого договору вони виставлені.
Апелянт також звертає увагу, що відповідно до видаткових накладних №228 від 07.10.2024 та №232 від 18.10.2024 останні складені відповідно до Договору поставки №05/09-2018 від 05.09.2018, а не відповідно до договору, на який посилається позивач.
Щодо товарно-транспортних накладних апелянт зазначає, що з їх змісту вбачається, що замовником, автомобільним перевізником та вантажоодержувачем є позивач, поставка товару здійснюється за адресою Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Шосейна, буд. 50, а вантажовідправником є ТОВ "Кіровоградграніт". Апелянт зазначає, що його промислові потужності знаходяться за адресою Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Коробчино, а залізнична станція та навантажувально-розвантажувальний пункт — за адресою м. Новомиргород, вул. Залізнична. Посилаючись на ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" та визначення термінів «автомобільний перевізник», «вантажовідправник», «вантажоодержувач», «замовник транспортних послуг», апелянт стверджує, що з наданих позивачем товарно-транспортних накладних можливо встановити лише факт перевезення позивачем товару в інтересах позивача, проте жодним чином неможливо встановити факт поставки позивачем відповідачу продукції.
Апелянт, посилаючись на ч. 1 та ч. 2 ст. 74 ГПК України, вважає, що позивачем не доведено факт наявності між ним та відповідачем правовідносин, на підставі яких позивач просить стягнути з ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" 697 340,27 грн заборгованості за поставлений товар. Проте, на думку апелянта, Господарським судом Дніпропетровської області не враховано зазначені обставини, у зв`язку з чим прийнято оскаржуване рішення.
Щодо строків апеляційного оскарження апелянт зазначає, що повний текст рішення отримано ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" 07.10.2025 через систему "Електронний суд", а тому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України останнім днем для подачі апеляційної скарги є 27.10.2025, у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" та вважає її безпідставною, такою що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, а сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Позивач посилається на ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України та зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Позивач наголошує, що відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, а згідно зі ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Позивач також посилається на ч. 1 ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Позивач посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2025 у справі №922/1139/24, від 10.07.2024 у справі №906/1108/23, від 30.11.2023 у справі №910/9557/20, згідно яких допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.
Позивач зазначає, що як було встановлено судом першої інстанції, між ТОВ "ЛЕГІОН-АВТО 2000" та ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" було укладено договір поставки у спрощений спосіб. Укладення договору відбулося шляхом виставлення позивачем рахунку №222 від 30.09.2024 на оплату суміші гранітної 0х70 на загальну суму 300 000,00 грн з ПДВ, який оплачено відповідачем згідно платіжних інструкцій №417 від 08.11.2024 на суму 100 000,00 грн, №524 від 19.11.2024 на суму 100 000,00 грн, №710 від 09.12.2024 на суму 100 000,00 грн.
Позивач зазначає, що судом першої інстанції встановлено факт поставки товару на загальну суму 997 340,27 грн, що підтверджується видатковими накладними №228 від 07.10.2024 на суму 559 733,35 грн та №232 від 18.10.2024 на суму 437 606,92 грн, які підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками. Доставка товару на адресу ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" за місцем розвантаження с. Коропчино Новомиргородського району Кіровоградської області здійснювалася за допомогою власного транспорту позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Крім того, позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні №4 від 07.10.2024 та №16 від 18.10.2024, а на виконання ухвали суду від 06.05.2025 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків надано відповідь від 23.05.2025, з якої вбачається, що ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" відобразило податковий кредит від постачальника ТОВ "ЛЕГІОН-АВТО 2000" в жовтні 2024 року згідно зареєстрованих останнім податкових накладних.
Позивач посилається на ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України та зазначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, а також на ст. 530 ЦК України, з аналізу якої у системному зв`язку зі ст. 692 ЦК України випливає, що обов`язок покупця оплатити товар виникає з моменту його прийняття. Позивач посилається на аналогічну правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, від 28.02.2018 у справі №910/9075/17, від 18.09.2024 у справі №910/13345/23.
Позивач вважає, що суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства врахував та зробив законний та обґрунтований висновок, що строк оплати поставленого товару є таким, що настав, а тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. ТОВ "ЛЕГІОН-АВТО 2000" вбачає підстави, передбачені ст. 276 ГПК України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги — без задоволення.
Також позивач повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, складається із витрат на професійну правничу допомогу (оплата гонорару адвоката) у розмірі 6 000,00 грн, які підтверджуються Договором про надання правничої допомоги від 21.02.2025, додатковою угодою №2 від 02.12.2025 та платіжною інструкцією №4304 від 03.12.2025.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі №904/806/25 (Суддя Панна С.П.)– залишено без руху. Апелянту, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: здійснити оплату судового збору в сумі 12552,12 грн., докази чого надати суду.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі № 904/806/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 28.04.2026 об 11:00 годин.
02.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи).
03.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
04.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.01.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2026 сторін доведено до відома що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі № 904/806/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні № 511.
Представники сторін в судове засідання 28.04.2026 не з`явились, про дату час та місце судового засідання було повідомлені належним чином. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-АВТО 2000" – Степаненко В.О. не вийшов на зв`язок для участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon, про що секретарем судового засідання складено відповідний акт.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Враховуючи приписи ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника позивача не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника позивача.
28.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Відповідно до частин 1, пунктів 4-6 частини 3, частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України:
1. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
3. Відзив повинен містити:
4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;
5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;
6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.
Колегія суддів констатує, що аналізуючи правову природу спірних правовідносин : « … Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України…
… Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України…
… Положеннями ст. 174 Господарського кодексу України…
… Як зазначено Позивачем між ним та Відповідачем у вересня 2024 року укладено у спрощеній формі договір поставки.
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України…
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України…
Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України…
Положеннями ст. 639 Цивільного кодексу України …
Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України….
Згідно ст. 264 Господарського кодексу України….
Положеннями ч. 1 та ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України…
В той же час відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України…
… З наданих Позивачем документів неможливо встановити істотні умови договору поставки який нібито укладений між ним та Відповідачем у вересні 2024 року, а саме неможливо встановити ціну договору, строк виконання сторонами своїй зобов`язань в тому числі строк та порядок оплати за поставлений товар порядок розрахунку, порядок та строки поставки товару місце поставки Товару та інше…», Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечував фактичних обставин справи в частині того, що : « …. відповідно до рахунків які надані Позивачем, а саме рахунок № 285 від 18.10.2024 року Відповідач має сплатити Відповідачу 697 340,27 грн, а відповідно до рахунку № 222 від 30.09.2024 року Відповідач має сплатити Позивачу 300 000,00 грн.
Зазначеними рахунками № 285 від 18.10.2024 року та № 222 від 30.09.2024 року неможливо встановити в який строк Відповідач має оплатити зазначені рахунки на підставі якого Договору виставлені зазначені рахунки.
Одночасно відповідно до видаткових накладних № 228 від 07 жовтня 2024 року та № 232 від 18 жовтня 2024 року останні складені відповідно до Договору поставки № 05/09 - 2018 від 05 вересня 2018 року.
Також відповідно до товаро - транспортних накладних наданих Позивачем вбачається, що Замовником, автомобільним перевізником та вантажоодержувачем є Позивач, поставка Товару здійснюється за адресою Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Шосейна, буд. 50. Вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградграніт»…» 
Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Колегія суддів констатує, що відзив на позовну заяву не містить вмотивованих заперечень ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" проти викладених в позовній заяві фактів: «…Виконуючи взяті на себе зобов`язання ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» в жовтні 2024р. здійснило поставку ТОВ ВКФ «ВЕЛТА», а останнім прийнято Товар згідно видаткових накладних №228 від 07.10.2024р. на суму 559 733,35 грн., №232 від 18.10.2024р. на суму 437 606,92 грн., а всього на 997 340,27,00 грн.
Доставка Товару в адресу ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» за місцем розвантаження с. Коропчино, Новомиргородського р-ну, Кіровоградської обл., здійснювалася за допомогою власного транспорту ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000», що підтверджується Товарно- транспортними накладними.
Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
У відповідності до зазначених вимог податкового законодавства ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні №4 від 07.10.2024р., №16 від 18.10.2024р.
В подальшому, 18.10.2024р. ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» виставлено ТОВ ВКФ «ВЕЛТА», а останнім прийнято рахунок №285 на загальну суму 697 340,27 грн. з ПДВ.
Не дивлячись на це та всупереч домовленостей, ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» здійснило часткову оплату поставленого в його адресу Товару у сумі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №417 від 08.11.2024, №524 від 19.11.2024., №710 від 09.12.2024р., через що за ним утворилася заборгованість у розмірі 697 340,27 грн., яка станом на сьогоднішній день залишається непогашеною, що і стало підставою звернення до суду…» 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що : « … Виконуючи взяті на себе зобов`язання ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» в жовтні 2024р. здійснило поставку ТОВ ВКФ «ВЕЛТА», а останнім прийнято Товар згідно видаткових накладних №228 від 07.10.2024р. на суму 559 733,35грн. (а.с.46) та №232 від 18.10.2024р. на суму 437 606,92 грн. (а.с.46 зі зворотної сторони), а всього - 997 340,27,00грн. 
Доставка Товару на адресу ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» за місцем розвантаження с. Коропчино, Новомиргородського р-ну, Кіровоградської обл., здійснювалася за допомогою власного транспорту ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000», що підтверджується Товарно-транспортними накладними.
В подальшому, 18.10.2024р. ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» виставило ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» рахунок №285 на загальну суму 697 340,27грн. з ПДВ (а.с.37).
У відповідності до зазначених вимог податкового законодавства ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні №4 від 07.10.2024р. (а.с.34), №16 від 18.10.2024р. (а.с.35). 
Відповідач здійснив часткову оплату поставленого в його адресу Товару у сумі 300 000,00грн., що підтверджується наступним:
- платіжною інструкцією №417 від 08.11.2024р. (а.с.38); 
- платіжною інструкцією №524 від 19.11.2024р. (а.с.38 зі зворотної сторони); 
- платіжною інструкцією №710 від 09.12.2024р. (а.с.39).
Оскільки відповідач не погасив залишок суми, у останнього утворилась заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» 697 340,27 грн. заборгованості за поставлений Товар…».
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України:
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
- правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 23.01.2025 у справі №922/1139/24, від 10.07.2024 у справі №906/1108/23, від 30.11.2023 у справі №910/9557/20, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення цього виду договорів.
У відповідності до вимог п.201.10. ст.201 ПК України, ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» (продавець Товару) в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні №4 від 07.10.2024р., №16 від 18.10.2024р.
Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надано відповідь від 23.05.2025р., наданої на виконання ухвали суду першої інстанції від 06.05.2025р., ТОВ ВКФ «ВЕЛТА» відобразило податковий кредит від постачальника ТОВ «ЛЕГІОН-АВТО 2000» в жовтні 2024р. згідно зареєстрованих останнім податкових накладних №4 від 07.10.2024р., №16 від 18.10.2024р.
Стаття 627 ЦК встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (стаття 639 ЦК).
За договором поставки в силу норм статті 712 ЦК продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 664 ЦК обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно із частиною першою статті 692 ЦК покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Тобто, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, в тому числі договори поставки, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документа за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі за текстом - Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку), та ЦК, є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на які за змістом свого рішення послався суд першої інстанції, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із тим указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими цим Законом. Отже, такі обставини можуть підтверджуватись також іншими доказами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Згідно з усталеною позицією Верховного Суду (наведеною, наприклад, у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19) визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року по справі № 904/806/25 таким що прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права у звязку з наступним.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України …
Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України…
Положеннями ст. 174 Господарського кодексу України…
…Як зазначено Позивачем між ним та Відповідачем у вересня 2024 року укладено у спрощеній формі договір поставки….
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України…
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України…
Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України…
Положеннями ст. 639 Цивільного кодексу України…
Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України…
Згідно ст. 264 Господарського кодексу України…
Положеннями ч. 1 та ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України…
Тобто законодавець визначає обов`язковість укладення між юридичними особами договору поставки в письмовій формі.
Натомість з наданих Позивачем документів не можливо встановити факт укладання Договору поставки у письмовій формі.
В той же час відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України…
З наданих Позивачем документів неможливо встановити істотні умови договору поставки який нібито укладений між ним та Відповідачем у вересні 2024 року, а саме неможливо встановити ціну договору, строк виконання сторонами своїй зобов`язань в тому числі строк та порядок оплати за поставлений товар порядок розрахунку, порядок та строки поставки товару місце поставки Товару та інше.
Так відповідно до рахунків які надані Позивачем, а саме рахунок № 285 від 18.10.2024 року Відповідач має сплатити Відповідачу 697 340,27 грн, а відповідно до рахунку № 222 від 30.09.2024 року Відповідач має сплатити Позивачу 300 000,00 грн.
Зазначеними рахунками № 285 від 18.10.2024 року та № 222 від 30.09.2024 року неможливо встановити в який строк Відповідач має оплатити зазначені рахунки на підставі якого Договору виставлені зазначені рахунки.
Одночасно відповідно до видаткових накладних № 228 від 07 жовтня 2024 року та № 232 від 18 жовтня 2024 року останні складені відповідно до Договору поставки № 05/09 - 2018 від 05 вересня 2018 року.
Також відповідно до товаро - транспортних накладних наданих Позивачем вбачається, що Замовником, автомобільним перевізником та вантажоодержувачем є Позивач, поставка Товару здійснюється за адресою Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Шосейна, буд. 50. Вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградграніт»
Відповідач звертає увагу, що його промислові потужності знаходяться за адресою Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Коробчино. Одночасно Відповідач користується заліжничною станцією та має навантажувально - розвантажувальний пункт за адресою Кіровоградська область, м. Новомиргород вул. Залізнична.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»…
Аналогічні терміни визначені у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363
Тобто з наданих позивачем товаро-транспортних накладних можливо встановити факт переведення Позивачем товару в інтересах Позивача проте жодним чином не можливо встановити факт поставки Позивачем Відповідачу продукції.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України…
На думку Відповідача Позивачем не доведено факт наявності між ним на Відповідачем правовідносин на підставі яких Позивач 697 340,27 грн. заборгованості за поставлений Товар. просить стягнути з ТОВ ВКФ «Велта»
Проте господарським судом Дніпропетровської області не враховано зазначені обставини у зв`язку з чим прийнято оскаржуване рішення від 23 вересня 2025 року по справі № 904/806/25…» відхиляються як такі, що побудовані на концепції негативного доказу і не підтверджені належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами.
Висновок суду першої інстанції в частині того, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 697 340,27грн визнається колегією суддів таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА", а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі № 904/806/25, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 12 552,12 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі №904/806/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025р. у справі №904/806/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 12 552,12 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "ВЕЛТА".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. підписано 05.05.2026р., суддею Кощеєвим І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, ______________.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус